154 



szaporodást írt le, habár csak töredékes adatok alap- 

 ján 1858-ban Carter a Bombay melletti sekély po- 

 csolyákban észlelt Eudorína elegánsról. 1 Mielőtt 

 azonban ezen Volvoxfélék bonyolódottabb ivaros 

 szaporodási menetét előadnám, czélszerűnek találom 

 az egyszerűbb viszonyok tárgyalását, nevezetesen a 

 Pandorina Morumnak s néhány más Flagellátnak 

 ivaros szaporodását előrebocsátani. 



A Pandorina Morumnál, mint ezt Pringsheim 

 fontos vizsgálatai után tudjuk, 2 miután a fentebb 

 leirt módon több nemzedék ivartalan úton szaporo- 

 dott, szétbomlanak az egyes telepek s a telep burkát 

 elhagyó sejtek kiszabadulva, élénk rajzásnak indul- 

 nak ; majd felkeresik egymást a rajzók, hogy ketten- 

 kint egybekeljenek s néhány perez alatt teljesen 

 egygyéolvadjanak. Az egygyéolvadás mindig a szín- 

 telen ostorvégből indul ki s az egygyéolvadó egyenek 

 majd egyenlő, majd különböző nagyságúak. Az egyes 

 rajzóikra széteső telepek legfeljebb abban térnek el 

 az ivartalan módon szaporodóktól, hogy gyakorink 

 közöttök a lG-nál kevesebb sejtből állók. A két rajzó 

 egygyéolvadásától keletkező zygospóra elgömbölyöd- 

 vén, betokozza magát, pihenési időszaka alatt jelenté- 

 kenyen növekedik s zöld színe téglavörössé változik. 

 Ezen gömbök, kiszáradás után ismét víz alá kerülve, 

 24 óra alatt ismét megzöldüli íek s tartalmuk vagy 

 egészben, vagy 2 — 3 részre oszolva, burok nélküli 

 nagy chlamydoinonasszerü rajzó alakjában hagyja el 

 a tokot. Az új nemzedék egyénei rajzás közben ko- 

 csonyás burkot választanak ki s gyorsan ismétlődő 

 oszlások utján ismét 16 együttmaradó rajzókból ösz- 

 szetett telepekké változnak, melyek több nemzedéken 

 keresztül ismét ivartalan módon tenyésznek. 



Rövid idő múlva PRiNGSHEiivi-nek a Pandorina 

 ivaros szaporodására vonatkozó ezen felfedezése után 

 Vélten a Chlamydúcoceus pluvialisnál, Rostafinski 

 pedig a ( 'hlamydomonas multifilisnél észlelt egybe- 

 kelési folyamatot. 



Vélten vizsgálatai szerint 3 az egybekelő Chlamy- 



ber. der Schles. Gesellsch. f. vaterl. Cult. 1856. V. ö. Stf.in, 

 Der Org. III. p. 128. 



1 On Fecundation in Eudorína elegáns and Crypto- 

 glena. Annals of Natúr. Hist. III. Ser. Vol. II. 1858. V. ö. 

 Stein, Der Org. III. 137. 



2 Ueber die Paarung der Schwárnisporen. Monatsber. 

 d. Berl. Akad. 1S69. V. ö. kritikai ismertetését de Bary- 

 tól. Bot. Ztg. 1870. No 6, továbbá FRiNGSHEiM-nak erre 

 adott válaszát. Bot. Ztg. 1870. No 17. V. ö. továbbá : 

 Sachs, Lehrb. d. Botanik IV. Autí. (1874) 258. 



3 Beobachtungen ttber Paarung von Schwarmsporen. 

 Bot. Ztg. 1S71. No 23. 3S3. 



dococcusok nem ostorvégükkel, hanem épen ellen- 

 kezőleg, hátsó végükkel ragadnak egymáshoz. A két 

 egyenlő nagyságú rajzó közül az egyik, melyet Vélten 

 nőstény rajzónak nevez, többnyire burok nélküli s 

 két ostorát többnyire, de szintén nem mindig, csak- 

 hamar visszahiízza ; a másik, a hím rajzó, ellenben 

 mindig elálló burokkal környezett s ostorait az 

 előbbibe való beolvadása befejeztéig megtartja. Az 

 egybekelés, mint a Pandorinánál, úgy a Chlamydo- 

 coccusnál is teljes egygyéolvadással végződik, csak- 

 hogy a hím rajzó az, melynek protoplazmateste a 

 nőstény rajzónak hátsó testvégét átfúrva , ennek 

 plasmatestébe belehúzódik s mintegy beleolvad. Váj- 

 jon az ily módon képződött zygospóra betokozza-e 

 magát, s pihenő állapotba megy-e át, • — a mi analó- 

 giákra támaszkodva igen valószínűnek látszik, — 

 erre nézve Vélten vizsgálatai nem nyújtanak fel- 

 világosítást. — Különben annak lehetősége sem zár- 

 ható ki, hogy, mint Rostafinski valószínűnek tartja, 1 

 az épen tárgyalt folyamat voltaképen nem is egybe- 

 kelésnek felel meg, hanem oly módon magyarázandó, 

 hogy Vélten nőstény rajzója valamely ragadozó 

 Monadináuak felel meg, mely a Chlamydococcusnak 

 (Vélten hím rajzójának) tartalmát, — mint a Cien- 

 KowsKi-töl leírt Colpodella pugnax 2 a Cblamydomo- 

 nasokét, — kiüríti. Másrészt azonban azt is ki kell 

 ■melnünk, bogy STEiN-nek a Chlamydomonasokon 

 tett, alább közlendő, észleletei Vélten megfigyelésé- 

 nek helyességét támogatni látszanak. 



Sokkal fontosabbak azon adatok, melyeket Rosta- 

 finski egy 4 ostorral bíró Chlamydomonasf éléről, a 

 Ghlamydomonas (helyesebben Tctroscbnisj niullifili.s- 

 ró'l közöl. 3 Ezen Flagellátnak ivartalan szaporodásá- 

 nál az anyasejt rendesen 4, ritkábban csupán 2 fiók- 

 rajzóra oszlik ; az ivaros szaporodásnál ellenben 

 mindegyik anyasejt ismétlődő kettóoszlás útján 8 apró 

 rajzót (mikrogonidiumot, mikrozoospórát) hoz létre, 

 melyek az ivartalan nemzedékek rajzóitól kisebb ter- 

 metükön kívül, főleg mellső testvégüknek nagy, szín- 

 telen területével különböznek. Ezen mikrogonidiu- 

 mok, úgy mint a Pandorina rajzói, színtelen test- 

 végükből kiindulóan kettesével egyéolvadnak, elgöm- 

 bölyüdnek, ostoraikat elvesztve betokozzák magukat, s 

 átlátszatlan gömbökké növekednek. A kiszárítás után 



1 Al. id. ért. 



2 Beitráge zur Kenntniss der Monaden. AMA. I. 

 (18fi5) 214. 



3 Ueber Paarung von Schwarmsporen. Bot. Ztg. (1871) 

 No 4fi. 78.".. 



