161 



félék kettesével egymáshoz simulnak, lassankint egyet- 

 len háromszögű tömegbe Eolynak össze s miután 

 organizácziójuknak minden nyoma eltűnt, nyuga- 

 lomba merülnek. Nemsokára azonban a tokok tar- 

 talma hullámzó mozgásba jö; a háromszögű tömeg 

 csúcsai hirtelen megrepednek s belsejéből igen apró- 

 szemecskéjű sűrű, sárgás állomány ömlik ki. Dalltn- 

 ger és IhiYsiiAi.F. ezen állománynak Bzemecskéit, me- 

 lyeknek átmérője csak mintegy 0.000,127 mm. -re 

 becsülhető (!), csiráknak tartják, melyek lassankint 

 növekedvén, Monasfélékké fejlődnek. 1 



Stein is tesz említést valószínűleg egybekelésnek 

 tartható folyamatról a Monas Guttulánál 3 sa Co 

 donosiga Botrytisnél 3 ; mindkettőnél, mintaVorti- 

 cellafélék rügyszerű egybekelésénél, egy kisebb egyen 

 mintegy ráoltja magát egy nagyobb egyénre. A mi 

 az utóbbit, a Codonosigának rügyszerű egybekeléséi 

 illeti, a ftTEiN-tól adott rajz után indulva, ép oly jogo- 

 san lehet rendellenesen lefolyt oszlásra, mint egybe- 

 kelésre gondolni. A mi pedig a Monas Guttulának 

 egybekelését illeti, ennél ismét a nagy Monasra ma- 

 gát mintegy ráoltó sokkal kisebb gömb- vagy körte- 

 alakú egyen, felfogásom szerint nem lehet más, mint 

 élősdi Chytridium; azon SiEiN-tól is Chytridiumok- 

 nak tartott képletek legalább, melyeket a Chlamydo 

 monas Pulvisculusnál 4 sa Chlorogonium euchlorum- 

 mil 7 ' ábrázol, nem különböznek a Monasokon ülő 

 rügyszerű testektől. Különben maga Stein is csak 

 «gyaníthatólag» s nem határozottan egybekelésnek 

 tartandó folyamatról (Vermeintliche Conjugations- 

 zustande) tesz említést. Ügy látszik, hogy Stein haj- 

 landó feltenni, hogy a gyanítható egybekeléssel kez- 

 dődő ivaros szaporodási folyamat a színtelen Fla- 

 gellátoknál is a maghói kiinduló szaporodásra vezet: 

 legalább a Monasfélék között a Monas Guttulánál, 6 

 az Astasiafelek között a Menoidium pellucidumnál' 1 

 s a Scytomonasfélék között a Tropidocyphus octoco- 

 statusnál, az Anysonema grandenél s az Entosiphon 

 sulcatumnál 8 rajzol a megnagyobbodott magból fej- 

 lődő « csíragömbök »-e1 - apró *embriók»-ai tartalmazó 

 «csírazacskók» -at, melyek felfogásom szerint, mint a 



1 V. ő. Huxley, id. ért. 68. 



2 Der Org. III. Taf. I. Fig. VI. 6—8. 

 1 Id. m. Taf. VIII. Fig. 10. 



4 Id. mű. Taf. XV. Fig. 11—15. 



6 Id. m. Taf. XVIII. Fig. 24—25. és 29. 



8 Id. b. 



; [d. m. Taf. XXIII. 



9 Id. m. Taf. XXIV. 

 Kstz o. Véglények. 



Rhizopódok es zöld Plagellátok magjában fejlődő 

 apró rajzók, nem tartozhatnak az illető Elagelláthoz, 

 hanem csakis a magot megfertőzti tő élősdi Chytri- 

 diumféléknek lehetnek rajzói. 



i-i Ciliofiagéllátoh. 



A mit a Flagellátok egyik legérdekesebb, de 

 egyszersmind legnehezebben tanulmányozható cso- 

 portjának, a Cilioflagellátoknak szaporodásáról mai 



nap tudunk, bár egyes búvárok, nevezetesen Stein 

 édesvízi, Bbrgh édesvízi s főleg tengeri képviselőik- 

 kel, Joseph G. pedig egy barlanglakó fajjal igen be- 

 hatóan foglalkozott, igen hézagos es sok kívánni- 

 valót hagy. 



Hogy a szabadon rajzó Cilioflagellátok hosszirá- 

 nyú oszlassál, mint Ehrenberg és Pki;t\ állította, 

 nem szaporodnak, ez mai nap bebizonyítottnak te- 

 kinthető), s az sem szenved kétséget, hogy a nevezi n 

 búvárok egybekelt párokat tartottak hosszirányú osz- 

 lásban levőknek. 



Az oszlási folyamat eddigelé csak a Peridinium 

 tabulatum-, Glenodinium cinctum-, Gymnodinium 

 Pulvisculus- és G. Vorticellánál ismeretes: vala- 

 mennyinél Stein fedezte fel. 1 Es BERGH-nek a Peridi- 

 nium és Glenodinium szaporodása körül tett vizsgá- 

 latai 2 Stein észleleteinek helyességet csak megerő- 

 sítik. 



Az oszló Cilioflagellátok elálló kocsonyás burkot 

 választanak ki, melyen belül gömbbé húzódnak s 

 haránt irányban két egyenlő nszre oszlanak, melyek. 

 miután a Cilioflagellátok jellemző szervezetet elértek, a 

 pánczélozott alakoknál íb( Peridinium, Glenodinium I 

 burok nélküli testtel hagyják el a kocsonyás tokot 

 s pánczélukat csak a szabad rajzás alatt választják 

 ki. A pánczélozottak közül a Peridinium annyiban 

 tér el a Glenodiniumiól, hogy az előbbi szaporodásra 

 készülve, jiáriczélát nem hagyja el, míg az utóbbi 

 megvedlik. A vedlés azonban, mely a pánczélozott 

 Cüioflagellátoknál igen gyakran észlelhető s már 

 CLAPARÉnE- és LiACHMANN-tól is leíratott, 8 nem mindig 

 vezet oszlásra. Az oszlási sarjak száma rendesen 

 kettő, csak a Gymnodinium Pulviseulusnál talált 

 Stein egy alkalommal 4 oszlási sarjat tartalmazó 

 tokot. 4 Stein vizsgálatai szerint a Cilioflagellátok 



1 Der Org. III. 94. 



- Der Organismus der Ciliofiagellaten. Eine pliylogeue- 

 tische Stuclie. M.J. VII. (1881) 240, 248 

 3 Études. III. 71. 

 1 [d. in. 95. 



■1\ 



