162 



oszlása, miként már említettem, mindig haránt irány- 

 ban történik, mi teljes összhangzásban van a többi 

 Flagellátok legnagyobb részénei észlelt oszlási irány- 

 nyal, mely a testet az ostor- és ostorelleni véget 

 összekötő tengelyijén felezi, s a mely tengelyivel 

 a Cilioflagellátok testének haránt tengelye esik 

 össze. 



Meg kell még itt emlékeznem azon sajátságos 

 closteriumalakú tokokról , melyeket Claparéde és 

 Lachmann tengeri és édesvízi Cilioflagellátok társasá- 

 gában, 1 Stein pedig a Peridinium tabulatummal 

 együtt észlelt.' 2 Ezen meglehetős vastag és kemény- 

 burkú tokok majd egyetlen, megnyúlt, csupasz peri- 

 dinumazerű testet, majd 4 — S igen apró csupasz Peri- 

 diniumot, vagy helyesebben, Stein nemi jellemeire 

 támaszkodva, Gymnodiniumot zárnak körül. Igen 

 valószínű, hogy ezen tokok pánczélukat levetett Peridi- 

 niumok- és Glenodiniumoknak nyugvó alakjai s hogy 

 a bennük fejlődő apró Cilioflagellátok, melyeket mi- 

 krogonidiumoknak lehetne nevezni , a 1 lefokozott 

 plasmatest többszörös oszlása lítján jönnek létre. 



Említettem már, hogy Ehrenberg és Perty né- 

 hány Cilioflagellátnak szabad rajzása közben végbe- 

 menő hosszirányú oszlásáról tesz említést, s Cla- 

 paréde és Lachmann is felemlít s ábrázol egy kicsiny 

 tengeri Peridiniumfélét, 8 melynek két szabad hátsó 

 s közös mellső részből összetett testéről azt véli, 

 hogy hosszirányú oszlásban van. Ezen felfogással 

 szemben Stein és Joseph vizsgálatai minden kétség 

 fölé emelték, hogy az ily párok nem oszlásban, hamui 

 egybekelésben vannak, s mindkét búvár szerint ezen 

 egybekeléssel veszi kezdetét a Cilioflagellátok ivaros 

 szaporodása. 



Stein szerint, ki vizsgálatait a Gymnodinium 

 Pulvisculuson végezte, 4 a mindig egyenlő nagyságú 

 egybekelő párok hasi oldaluknak, — azaz testük vájt 

 oldalának, — ellenkező szélével egyesülnek s a nél- 

 kül, hogy rajzásuk megszűnnék, lassankint teljesen 

 egy testbe olvadnak, miközben a két egyén magja is 

 egyetlen gömbbé egyesül. A két-két egyén teljes 

 egygyéolvadásából keletkező új egyének, melyeket 

 Stein ivaros nemzedéknek nevez, nagyságukat kivéve, 

 semmiben sem térnek el a közönségesektől. A két 

 mag egyesülésétől megtermékenyített mag vagy 

 maga, vagy, mint Stein egyes észleletei után véli, az 



1 Ét. III. 70. 



2 Id. m. 94. 



3 Id. m. p. 73. Pl. 13. Fig. 22. 

 1 Id. m. 95. 



ennek belsejében fejlődő gömb lesz « csíragömb »-bé, 

 mely belsejében világos hólyagot s ez ismét egy kö- 

 zépponti magot rejt, s e szerint, — miként Stein 

 magát kifejezi. — egészen megegyezik egy csírahólya- 

 got s csírafoltot tartalmazó petével. A csíragömb leg- 

 több esetben osztatlan marad s csak ritkán oszlik két 

 gömbre, mi különben a fejlődés további menetére épen 

 nincs befolyással; ezen fejlődésmenet pedig abban 

 áll, hogy az egy vagy két csíragömb állománya las- 

 sankint szétoszlik igen nagyszámú apró gömböcskére, 

 melyek csak a csíragömb igen vékony burkától tar- 

 tatnak össze s melyeknek képződésében a változatla- 

 nul megmaradó köz ipponti holyagocska nem vesz 

 reszt. A csíragömbböl ily módon «csirazacskó» kelet- 

 kezett, mely nagyszámú apró ^embriót* tartalmaz; 

 ez utóbbiaknak azonban sem szervezetét, sem kiraj- 

 zását nem sikerült STEiN-nek megfigyelni. 



Látható ezen leírásból, hogy STEiN-t a Ciliofla- 

 gellátok ivaros szaporodása körül tett vizsgálatai lé- 

 nyegében ugyanazon eredményre vezették, mint a 

 Nudiflagellátoknál ; az ivaros nemzedék a Ciliofla- 

 gellátoknál is a megváltozott magban fejlődő parányi 

 « embriók »-at hozza létre, melyeknek szervezetét azon- 

 ban nem sikerült STEiN-nek kifürkészni, s melyek- 

 nek további végzete ep úgy homályba van burkolva, 

 mint a Nudiflagellátok «ernbrióié». Ily «embriókat» 

 valamint számos Xudiflagellátnál, úgy a Peridinium 

 tabulatumnál magam is számtalanszor eszleltem s a 

 leghatározottabban meggyőződtem arról, hogy nem 

 egyebek élősdi Chytridiumok rajzóinál, melyek a Pe- 

 ridiniumok belsejéből palaczknvak-alaku csöveken raj- 

 zanak ki, mely csövek a rajzókra még szét nem esett 

 «csíragömb» felületéből sarjadzanak s a Peridinium 

 pánczelát átfúrják ; a kiszabadult Chytridiumrajzók 

 ép Peridiniumok felületére telepednek s Chytridiuru- 

 sejtekké növekednek. Teljesen igazat kell tehát ad- 

 nom BERGH-nek, midőn azt állítja, hogy Stein vizs- 

 gálatai nyilván jiarazitáktól megtámadott példányokra 

 vonatkoznak. 1 



Si'EiN-en kívül ivaros szaporodást írt le Joseph G. 

 az Adelsberg melletti Pinka jama barlang vizeiben 

 élő Peridinium stygiumról. 3 Ezen Cüioflagellát két 

 alakban népesíti a barlang pocsolyáit : t. i. pánezél 

 nélküli kisebb alakokban, melyek a STEiN-tól felállí- 

 tott nemi jellemek szerint a Gymnodinium-nembe 



1 Id. m. 191. 



2 Ueber Grotten-Infusorien. Vortr. in der Sitzung der 

 uaturwiss. Sect. der sclües. Gesellscli. fiir vatláud. Colt. 

 airi 13. Nov. 1878. Zoolog. Anz. No 22. (1879) 114. 



