165 



búvárok is megerősíttek , Stkin szerint azonban 

 az egyes észleleti adatokból levont általános Bzabály 

 esak nagyjában felel meg a valónak, a mennyiben a 

 rendes menettől különböző egyéni eltérések fordul- 

 nak elő. 1 



Az igen nagyszámú maggal bíró Opalináknál 

 i ( )/iiili)iii Ranarum, 0. obtrigona, 0. dimidiata), 

 mint ezt ZsiiLER-nek szép vizsgálataiból tudjuk, 2 a 

 magok az oszlásnál egészen passzive viselik magukat 

 s kisebb-nagyobb számuk jut egy-egy oszlási félre. 

 Ugyanezt találta Bütschli a Loxodes Rostrumnál. 3 



Már Stkin 4 és Balwani is tett említést arról, 

 hogy az oszlásban levő Urostyla grandisnak magja 

 finom hosszirányú (Balbiani) vagy hullámzatos 

 i Stkin) sávolyzatot árul el; ugyancsak hosszirányban 

 sávolyzottnak találta Engelmann a Didinium nasu- 

 tumnak oszlás alatt megnyúló magját.' 1 ' Bütschli, — 

 ki ezen finom sávolyzatot, mely oszlás után csakha- 

 mar ismét teljesen elenyészik, számos ázalékállatka 

 ( Stylonychia, Paramecium Bursaria, Varticella ne- 

 bulifera, Carchesium polypinum) oszló, s mint alább 

 látni fogjuk, sarjadzó magjában észlelte, 7 ** — bizo- 

 nyára, jogosan teszi fel, hogy az ázalékállatkák oszló 

 magállományának finom sávolyzatos elkülönülése 

 általános szabályt képez, ruit annál valószínűbbnek 

 kell tartanunk, mivel, mint fentebb előadtuk, ugyan- 



1 Der Org. II. 46. 



2 Untersuchungen über die Fortpflauzung der Opali- 

 nen. ZWZ. XXIX. (1877) 352. 



3 Studien etc. 288. 

 1 Der Org. I. 199. 



' Uecherches sur leB phénoménes sexuels des Infu- 

 Hoires. Extráit du Journ. de la Physiologie Nr. 6 de Jan- 

 vier á Octobre. (1861) 46. 



" Zur Natrurgeschichte der Infusionsthiere ZWZ. XI, 

 (1861) 376. 



Schultzk Miksa mindezeknél jóval előbb, már 

 1851-ben felemlítette s jellemzően le is rajzolta a keleti- 

 tengeri Naia littoralisban élődő Opalina lineata oszló magjá- 

 nak línom dólkörös sávolyzatát l Beibrage :nr Naturge- 

 schichte der Turbellarien. Greifswald. 1851. />. (>'■>. Taf. VII. 

 bi[t. 10 — 11.), csakhogy Schultze, ki az Opalinákai férgek 

 dajkáinak vélte, nem ismerte fel a sávolyozott képletben 

 azt, a minek voltaképen megfelel, t. i. a magot. — Ugy 

 hiszem, hogy az oszló mag sávolyzatos elkülönülésére ez 

 képezi az első adatot, melyet annál inkább helyénlevőnek 

 tartottam itt felemlíteni, mivel az idevágó irodalomban 

 sehol som találom feljegyezve. 



7 Studien etc. 283. 



* Bütschli az általa vizsgált ázalékállatkák között 

 csupán a Paramecium Aureliánál nem talált az oszló mag- 

 ban sávolyzatot. 



ily sávolyzat lep fel Gbubek vizsgálatai szerint a 

 Monothalamiumok oszló magjában is. Abban továbbá, 

 hogy az ázalékállatkák s Monothalamiumok oszló 

 magjában megjelenő sávolyzattal teljesen megegyező 

 elkülönülés állati és növényi sejtek oszló magjában 

 is egeszén szabályszerűkig fellep, mint ezt BÜTSCHLI- 

 nek, FoL-nak, Hbtwig OszKÁR-nak, Fi,i;u\iiN<;-nek, 

 SBLENZÁ-nak, STBASBURGEB-nek s másoknak újabb 

 vizsgálatai bizonyítják, csak ujabbi megerősítését lát- 

 hatjuk annak, hogy a véglények magja a sejtmaggal 

 alaktanilag teljesen egyenértékű. 



A magocska (Nucleolus, primárer Kern, Bütschli), 

 vagy, mint fentebb neveztem, a tartalékmag, mely- 

 nek kettéválása lépest tart a magéval, oszlása, alatt 

 szinten hosszirányban sávolyzatos szerkezetű, mit 

 először Htein észlelt a Stylonychia Mytilusnál, } 

 később a Balantidium Entozoonnál, 3 Köllikek pedig 

 a Paramecium Aureliánál.* Balbiani szerint 4 oszlás 

 alatt valamennyi ázalékállatka magocskáján egyenlő 

 változások láthatok : először észrevehetőleg megna- 

 gyobbodik s hosszirányban finoman sávolyzottá vá- 

 lik; erre mindkét végén bunkósan megduzzad és 

 sávolyzatot mutató zsineggé nő ki; az összekötő fo- 

 nál végre elenyészik s a bunkós végek egészen egy- 

 nemű állományú magocskákká változnak. Bütschli 

 ujabb vizsgálatai ezen észleletek helyességót teljesen 

 megerősítik. Ezek szerint tehát a magocskák az állo- 

 mányukban oszlás alatt fellepő finomabb szerkezeti 

 változásokat tekintve, teljesen megegyeznek az ázalék- 

 állatkák magjával, illetőleg az állati és növényi sej- 

 tek magjával. 



Az oszlás, mint már említettem, a legtöbb áza- 

 lekállatkánál harántirányú, azaz az oszlási sík az áza- 

 lékállatka hossztengelyét derékszög alatt felezi. A száj- 

 jal bíró ázalékállatkák között kivételt csupán a tágabb 

 értelemben vett Vorticellafélék ( Vorticellina Ehrb., 

 Ophrydina Ehrb. és Urceolarina Stein) képeznek, 

 melyek hossztengelyük irányában feleződnek. Fel- 

 fogásom szerint azonban ezen kivétel csak látszóla- 

 gos ; tényleg a Vorticellafélék is ugyanazon tengely 

 irányában oszlanak, mint a többi szájjal ellátott áza- 

 lékállatkák :a Vorticellafélék örvényző korongjának 

 mezeje ugyanis, felfogásom szerint, a Hypotrichek 

 hasoldali mezejének felel meg, s ennélfogva ez 



1 Der Org. I. 154. 



2 Der Org. II. 316. 



' Icoues histiologicíe. I. Abth. Taf. I. Fig. 1 — 3. 

 ' Id. ért. 



