L61 



Vk.idovskv végre az Enchytrseus Gallia- és E. Hege- 

 mónban élődő <)/nili)iii falumnál? 



A békaféléinkben csaknem állandóan nir» pedig 

 rendesen igen nagy számmal található Opalinafélék 

 (Opalina Ranarum, 0. dimidiata, < >. obtrigona, 

 0. similis Zeller - Anoplophrya intestinalis Stein) 

 szaporodása, daczára annak, hogy oly számos bú- 

 vár vizsgálta, a legújabb időig egeszén ismeretlen 

 volt s töménytelen mennyiségük valóságos rejtély! 

 képezett. Stein megemlíti ugyan, hogy a/, Opalina 

 Ranarum több Rzáz példányainak átvizsgálása köz- 

 ben akadt egyesekre, melyeknek teste befűződésl 

 mutatott, e/. azonban oly szokatlan irányú volt, hogy 

 csakis valamely külső sérülésből származhatott. 2 

 ENOELMANN-nak az Opalinák fejlődésére irányított 

 vizsgalatai 11 azon eredményre vezettek ugyan, hogy 

 az Opalina dimidiata, — melyet, mint Zelleb ki- 

 mutatta, Engelmann tévesen tartott 0. Ranarum- 

 nak, — betokozott állapotban vándorol be a Rana 

 eseulentának igen fiatal (24- -2<> mm. hosszúságú 

 alczáiba ; sikerült továbbá azt is lépésről lépésre 

 megfigyelnie, mily módon fejlödnek az igen apró, 

 csupán O'0 1 — 0'025 mm. átmérőjű tokokból kibújó 

 parányi, karcsú, csupán egymagvú egyénekből, gyors 

 növekedés s a magnak ismétlődő oszlása útján tekin- 

 télyes nagyságú s számtalan maggal ellátott Opali- 

 nák : az egymagvú karcsú Opalinákat rejtő tokok fej- 

 lődésének kipuhatolásán azonban hasztalan fára- 

 dozott. 



Zeller szép vizsgálatai 4 ezen hézagot az Opa- 

 linák fejlődésében teljesen kitöltik s az Opalinák fej- 

 lődésének s szaporodásának rejtélyét véglegesen meg- 

 oldották. 



Zeller szerint a békaféléinkben élődő Opalinák 

 {Opalina Ranarum, a Bana temporariában, Bufo 

 variabilisben és B. cinereusban, — 0. dimidiata, a 

 Bana esculentában s ritkán a Bufo cinereusban, 

 0. obtrigona, a Hyla arboreában, — 0. similis Zell. 

 = Anoplophrya intestinalis Stein, a Bombinator 

 igneusban, Pelobates fuscusban és lí. esculentában, - 

 < ). caudata, a Bombinator igneusban) haránt-, ferde- 



1 Beitrage zur vergleichenden Morphologie der Anne- 

 liden. I. Prag. 1S79. 

 a Die Inf. 182. 



3 Ueber Entwickelung und Fortptlanzung von Infii- 

 sorien. MJ. I. (1876) 57 i. 



4 Untersuclmugen über die FortpHanzung mid die 

 Entwicklnug der in nnseren Bátracliiern achmarotzenden 

 Opalineu. ZWZ. XXIX. (1877) 352. 



es hosszirányú oszlassál szaporodnak. Egyes oszló 

 példányokai mar a nyár vége fele s őszszel lehet 

 találni : ezen oszlások azonban nem vezetnek apró 

 egyének fejlődésére. A szaporodás tulajdonképi ideje 

 tavaszra esik s kezdetet veszi azonnal, miután a 

 békák téli álmukból felébredve s búvó helyeiket el- 

 hagyva, a nyilt vizeket keresik fel, segy-kél hétig, rit- 

 kábban ugyanannyi hónapig tart. Ezen időben az 

 Opalinák gyorsan ismétlődő igen szabálytalan irányú 

 oszlások utján nagyszámú, igen apró egyénekre es- 

 nek szét. A nagyszámú magokkal bíró Opalinák ( Op. 

 Ranarium, 0. dimidiata, 0. obtrigona) magjai az 

 oszlásnál egészen passzívan viselik magukat s az oszlási 

 leiekre, nagyságukhoz képest, igen különböző számú 

 magok esnek : a gyorsan ismétlődő oszlások követ- 

 keztehen képződő apró nemzedék végre aránylag 

 csak igen kevés :! — 12 magot tartalmaz. A finom 

 fonállal összekötött kettős magú Opalinák ( < )p. 

 similis, 0. caudata ) magjai ellenben szaporodás köz- 

 ben oszlanak; a legutolsó nemzedék apró egyénei 

 azonban állandóan csak egyetlen magnak. - • Az 

 ily módon fejlődő apró Opalinák betokozzák magu- 

 kat: gazdájuk bélsarával kiüríttetnek s a vízben min- 

 den változás nélkül hosszabb ideig vesztegelhetnek. 

 Csak ha a megfelelő béka porontya nyeli el a tokokat 

 s ezek a bél hátsó részletélje jutottak, indulnak fejlő- 

 désnek. A több magot tartalmazó apró Opalinák, mi- 

 előtt tokjukat elhagynák, egymaguakká válnak, meg 

 pedig Zeller szerint valószínűleg az által, hogy a több 

 apró mag egyetlen nagyobb maggá olvad össze. — 

 Ezek azok az egymagvú betokozott apró Opalinák, me- 

 lyeknek he vándorlását már Engelmann kimutatta. — 

 E szerint a nálunk előforduló békákat lakó Opalina- 

 fajok valamennyien egyetlen maggal hagyják el tok- 

 jaikat s az ezen fiatal nemzedék egyéneinek lándsás, 

 vagy tojásdadalakját tekintve, az egyes fájok között 

 bármely észrevehető különbség sincs. A fiatal Opali- 

 nák csak néhány hónap alatt érik el teljes nagyságu- 

 kat. Növekedés közben megnyúlnak, hátsó végük 

 begyes marad, míg kissé elszélesedő s jobboldali sze- 

 gélyén mintegy hajóorrszerűleg metszett mellső vé- 

 gük gyengén jobbra csavarodva, kissé a hasoldal felé 

 hajlik. Ezen jellemző alak az Opalina dimidiatánál 

 és Oj>. similisix'I állandóan megmarad: az ( >p. I!<i- 

 narum és Op. obtrigona ellenben később meg tete- 

 mesen növekednek szélességben, még pedig először 

 testük mellső részében, minek következtében szabály- 

 talan háromszögüek lesznek, mely alak az 0. obtri- 

 gonánál állandóan megmarad: az Op. Ranarum 



