168 



ellenben később hátsó részében is elszélesedik. Az 

 Op. cáudata végre kiválókig szélességben növekedik 

 s így éri el rövid, zömök alakját. Az egyetlen mag 

 növekedés közben két gömbre oszlik, melyek finom 

 fonállal állanak összefüggésben. így marad ez állan- 

 dóan az Op. similisnél és Op. caudatánál, melyek- 

 nek magjai csak a véglény szaporodásakor oszlanak ; 

 a- bárom többi fajnál ellenben a test növekedésével 

 egyre oszlanak s így jő végre létre az ezen fajokat 

 jellemző nagyszámú mag. 



Némely ázalekállatkák, az előadottaktól eltérő- 

 leg, oszlásra betokozzák magukat. Ilyen szaporodásra 

 szolgáló betokozódást először Stein észlelt a Golpoda 

 ( 'ncullusnál, 1 mely különben szabad mozgása köz- 

 ben is elég gyakran észlelhető harántirányú oszlás- 

 ban, s mely vastagfalú tokját 2 — S fiókegyénre 

 oszolva hagyja el. Betokozott állapotban való oszlást 

 észlelt továbbá Stein a Lacrymaria-nemnél, 9 Cla- 

 pabéde és Lachmann pedig a Vorticellaféléket pusz- 

 tító Amphileptusoknál, 8 én magam a Holophrya 

 Gulonál* s az Enchelys nebulosánál, 5 végre Gbtjbeb 

 a Tillina magnánál. 6 Ezekhez sorolhatom még a 

 Trackelitis ovumot, Enchelyodon farctusí s az Acti- 

 nobolus radiálist, mely utóbbi, eddigelé csupán Stein- 

 tól Niemegk mellett Poroszországban talált igen 

 érdekes ázalékállatkát nagy mennyiségben volt alkal- 

 mam a múlt nyáron Kolozsvár körül észlelhetni. 

 A Colpoda kivételével az itt felemlített ázalekállatkák 

 szaporodásra szolgáló tokjai, mint azt a Holophrya 

 Gulonúl én emeltem ki, Gruber pedig a Tillinánál 

 különösen hangsúlyozza, igen vékony burkuak s a 

 hosszabb pihenésre szolgáló vastagfalú tokoktól, me- 

 lyek a szaporodással közvetetlen viszonyban nem álla- 

 nak, különböznek. 



A nyilt tokokat, hüvelyeket, vagy csöveket lakó 

 ázalékállatkáknál, minők pl. a Cothurniáh, Vaqini- 

 colák, Lagenophryselc, Tintinnusfélék, Stentor Eoe- 

 sclii, Stiehotricha secunda stb., csupán az ázalék- 

 állatka teste oszlik s az egyik oszlási fél az anyai 

 hajlékot elhagyva, maga választja ki új hüvelyét vagy 

 esi ivét. A GRUBER-tól felfedezett igen érdekes Sticho- 

 tricha xnciitlis- és Maryna sociaHsnál a két oszlási 



1 Die Inf. 20. 

 - Der Org. I. 92. 



3 Ét. III. 163. 



4 A tordai ós szanroafalvi sós tavak ázalagfaunája. 

 (Magy. orv. és term. vizsg. XVIII. vándorgyűlésének évk.) 



6 Term. rajzi fűz. II. (1878) 237. 



Neue Inftisorien, ZWZ. XXX. (1879) 156. 



sarjadék a régi cső nyilasán választja ki s ahhoz 

 mintegy hozzáéjúti új csöveit, minek következtében 

 villásan elágazó, csöves bokrok képződnek, melyek- 

 nek végső részleteiben az egyes eg t yének egészen 

 szabadon mozognak.' 



A telepeket képező Vorticellafélék / Zootham- 

 nion, < 'archesium, Epistylis, Opercularia ) oszlásánál 

 a két oszlási sarjadék mindegyikeben az alap végéből 

 külön kocsány nő ki, mely a régi, közös kocsány - 

 nyal összefüggésben marad, s így képződnek a gyak- 

 ran igen gazdagon villaszerűleg elágazó faalaku te- 

 lepek. 



Az ázalekállatkák oszlási sarjadékai szervezetü- 

 ket tekintve, a legtöbb esetben teljesen megegyeznek 

 a kifejlett alakokkal, vagy csak igen alárendelt értékű 

 nagyságbeli s alaki különbségekben térnek el. Az Opa- 

 linafeleknek kifejlett alakjaitól eltérő apró nemzedé- 

 kéről már szólottam, s itt még csak a Vorticella- és 

 Acinetqfélék oszlási sarjadékairól kell megemlékez- 

 nem. Az előbbieknél, melyekkel az Ophrydiumfélék 

 természetes csoportot képeznek, azon oszlási sarjadé- 

 kon, mely az anyai kocsányt, vagy hüvelyt elhagyja, 

 testének hátsó feleben finom csillószőrkoszorii nő ki, 

 melynek segítségével előre irányított hátsó véggel egy 

 ideig szabadon rajzik, hogy letelepedve, azt ismét 

 elveszítse; ezen csillószőrök Stein szerint a Lageno- 

 phryseknél a laposra nyomott oszlási sarjadék hasi 

 oldalán fejlödnek s elül és hátul megszakasztott ko- 

 szorút képeznek. 2 Különben ezen csillószőrkoszorú a 

 Vorticellaféléknel mindannyiszor kifejlődik, vala- 

 hányszor helyüket bármely okból elhagyják, a Tri- 

 rhodimikiiál pedig állandóan megmarad. Az Acineta- 

 félék oszlási sarjadekainak felületén végre csillószőrök 

 fejlődnek ki, melyeknek segítségevei holotrich áza- 

 lékállatka alakjában rajzásra kelnek, hogy alkalmas 

 helyen megtelepedvén, a csillószőröket ismét elveszít- 

 sék. Különben ezen ideiglenes esillószörözet, mint a 

 Vorticellafélék hátsó csülószőrkoszorúja , oszlásban 

 nem levő Acinetákon is felléphet mindannyiszor, 

 valahányszor az Aciueta rögzítési helyen bármely 

 oknál fogva rosszul érzi magát, s azt el akarja hagyni : 

 ezt észlelte nevezetesen Hertwio R. 3 s Maupas 4 a 

 Podophrya fixánál, mely, mint az utóbbi búvár 

 megjegyzi, épen nem érdemli meg a «fixa» nevet, 



1 Id. ért. 443. 

 - Die Inf. 89. 



:> Ueber Podophrya gemmipara. MJ. I. (1875) 78. 

 ' Sm- l'état mobile de Todophrya fixa. CB. Tome S3. 

 (1876) 910. 



