L6! 



minthogy kénye-kedve szerint majd kóborol, majd 

 isméi csillószőrözetét elvesztve, oda rögzíti magát. 



Az ázalékállatkák oszlása tulajdonképen mindig 

 sarjadzással kapcsolatos, mely legegyszerűbb esetben, 

 pl. az Opalinafélék apró egyénekre való oszlásánál, 

 csupán az oszlási széleknek elzáródására, mintegj 

 behegedésére szorítkozik; többnyire azonban az osz- 

 lási felek hiányzó részeinek sarjadzás útján való ki- 

 egészítődését eredményezi ; BŐI számos esetben, mint 

 az Oxytricha-, Aspidisca- és Euplotesf éleknél, mind- 

 ket oszlási fel egész csillószőrrendszere megújul, tehát 

 jogosan mondhatja Steenstrup, hogy az ázalékállat- 

 kák oszlása nem egyszerű kettéválás, hanem két 

 egyénnek belső sarjadzás utján vak' újraképződése, 

 melynél az anyaegyen elvesz. 1 



Ezen belső, kiegészítődésre, vagy két fiókegyén 

 nek az anyaegyén keretén belül való újraképződésére 

 vezető sarjadzáson kívül, melyet az általánosan el- 

 fogadott kifejezessél, a fentebbiekben oszlásnak ne- 

 veztünk, bizonyos ázalékállatkák részint felületükön, 

 részint belsejükben képződő valódi sarjakkal, bimbók- 

 kal szaporodnak. 



A szájjal bíró ázalékállatkáknál a szoros érte- 

 lemben vett sarjadzás ritka. Ezek között kizárólag 

 sarjadzással szaporodik a Spirochona gemmipara és 

 Sp. Scheutenü, melyek közül részletesebben csak a 

 Gammarusok kopoltyúin élő Sp. gemmipara sarjad- 

 zása ismeretes.- A sarjak, melyek fiatal egyéneken ép 

 oly gyakran képződnek, mint a teljes nagyságukat 

 elérteken, ;i Spiroehonn oldalán fejlődnek, még pedig 

 majd egy. majd kettő, mely utóbbi esetben mindig a 

 hátsó az idősebb. A sarjak, még mielőtt az ezen nemre 

 annyira jellemző pörge tölcsérük kifejlődött volna, 

 leválnak az anyaegyénről, hogy rövid rajzás után a 

 Gammarus kopoltyújának szegelvere telepedjenek. 

 A sarjadékok magja Stein szerint az auyaegyón 

 magjától egészen függetlenül kéjjződik ; Bütscht.i 

 ellenben kimutatta, hogy a sarjadék magja az anya- 

 egyén magjai lói oszlás útján válik le s hogy a mag 

 állományában oszlása közben épen olyan finom sá- 

 volyzat lép fel, mint az oszlás utján szaporodó áza- 

 lékállatkák magjában. 8 



1 Vidensk. Meddelels. for 1860. p. 334. V. ö. Leuckart, 



Bericht. AN. 27. Jahrg. TI. (1862) 365. 



3 Stein, Neue Beitráge zui Kenntniss der Entwick- 

 lungsgeschiehte und des feineren Baues der Infusionsthiere. 

 ZWZ. III. (1851) W.i. 



3 Ueber Dendrocomoten paradozna etc. ZWZ. XXVIII. 

 (1877) 60. 



f.ntz G. Véglények. 



Már lenti lil) említettem, hogy a Lagenophrysek- 

 nek a, többi szájjal bíró ázalékállatkák oszlási irányá- 

 tól egeszén eltérő ferdeirányú oszlása, felfogásom 

 szerint inkább sarjadzásnak tartandó; még inkább 

 magán viseli a. sarjadzás bélyegét a Lagenophrysek- 



nek azon másik szaporodási i I j:i. ' melynél a La- 



genophrys hátsó végéből egy kis részlei fűződik le. s 



mely szaporodási i lot Sri. in is sarjadzásnak tekint. 



A Lefűződött sarjadék nem változik át hasoldali esilló- 

 szőrkoszorút viselő rajzóvá, mint a ferde oszlásnál, 

 hanem 2 I apró rajzóra oszlik, melyek egészen 

 megegyeznek a többi Vorticellafélék hátsó csillószőr- 

 koszorús oszlási sarjadékaival. 



Spallanzani már 1 776-ban egy I r orticella alsó test- 

 vegének oldalán egy kisebb egyént látott ülni, melyről 

 úgj o. valamint a későbbi búvárok, kik ugyanezt ész- 

 lelték, úgy vélekedtek, hogy sarjadzás útján fejlődtek, 

 s valóban a Vorticellaféléknek hosszirányú oszláson kí- 

 vül sarjadzás útján való szaporodásában lS67-ig senki 

 sem kételkedett. A mondott évben Stein nagy mono- 

 gráfiájának második részében - azon fontos felfedezést 

 közölte, hogy ezen sarjadékokhoz hasonló kisebb 

 egyének (apró rajzol,, mikrogonidiumok) korántsem 

 sarjadzanak a nagyobb egyénből, mi első tekintetre 

 oly valószínűnek látszik, hanem ellenkezőleg egybe- 

 kelnek s egygyéolvadnak a nagyobb egyénnel, melyre 

 mintegy ráoltották magukat, s ezen sajátságos egybe- 

 kelesi módot, melynek létezését Greeff, 8 Balisiani, 4 

 Engelmann, 5 Bütschli 6 s mások vizsgálatai megerő- 

 sítették, rügyszerű egybekelésnek { Knospenförmige 

 < 'onjugation I nevezte. Ezen fontos felfedezésnek, 

 melyre alább még visszatérek, közlése és megerő- 

 sítése után a Vorticellaféléknek sarjadzás útján való 

 szaporodását egeszén elvetették, míg legújabban En- 

 gelmann kimutatta, hogy a Varticella microstománál 

 a tévesen sarjadzásnak tartott rügyszerű egybekelé- 

 sen kívül valódi sarjadzás is előfordul, 7 mely egy- 

 idejűleg számos egyénen észlelheti"), mintegy epide- 



1 Stein, Neue Beitráge etc. ZWZ. III. (1851) 504. To- 

 vábbá : Die Inf. 90. 



2 137. 



; [Jntersuchungen über den Bau und die Naturgeach. 

 der Vortieellen. AN. 37. Jahrg. (1871) 210. 



' Sur la génération sexuelle des Vorticelliens. CR 

 Tome 81. (1875) 676. 



1 Deber Entwickelung und Fortpflanzung von Infu- 

 aorien. MJ. I. (1876) 621. 



' Studien etc. 143. 



7 Ueber Entwickelung und Forfpllauzung von Infnso- 

 rien. M.T. I. 1 1876) 578. 



22 



