170 



miaszerüleg lep fel, s melynél a sarjadzás útján ke- 

 letkező kisebb egyén a kocsányán maradó anya- 

 egyént elhagyja, hogy más kocsányos egyént keres- 

 sen fel s magát erre rügyszerűleg ráoltsa ; különös 

 fontosságú ENOELMANN-nak azon megfigyelése, hogy 

 a sarjadéknak magja az anyaegyén magjából lefü- 

 ződés által jő létre, ép íigy, miként ezt. mint fen- 

 tebb emiitők, Bütschlt a Spirochona gemmipara sar- 

 jadékának magjáról kimutatta. 



Fentebb alkalmam volt már kiemelni, hogy az 

 Aeinetafeleknél az oszlás a ritkábban észlelhető sza- 

 porodási módok közétartozik; a Podophrya fixának, 

 az Urnulának, valamint a Sphaerophryának általá- 

 ban oszlásnak tartott szaporodási módja is, melynél 

 a leváló sarjadék rendesen kisebb a helytmaradónál, 

 felfogásom szerint helyesebben nevezhető sarjadzás- 

 nak, mint oszlásnak. Különben a külső, azaz a felü- 

 letéből kiinduló sarjadzás sem képezi az Acineta- 

 félék rendes szaporodási módját. Qy külső sarjadzást 

 ismerünk Hertwio 11. vizsgálataiból a Podophrya 

 gemmiparánál, 1 mely érdekes tengeri Podophrya! 

 Hehtwig igen nagy mennyiségben találta Eelgoland 

 mellett aHyroidok és Bryozoumok telepein. A nyelv- 

 alakú sarjak rendesen 4-evel 6-ával, nagyobb példá- 

 nyoknál S — 12-ével, csak ritkán fejlődnek kettesevei. 

 vagy epén magánosan a Podophrya testének elsze- 

 lesedett kocsányelleni vegén, koszorúba rendeződve. 

 A sarjak külső oldala domború, míg a belső, azaz az 

 anyaegyén hossztengelye felé tekintő, teknőszerüleg 

 kivájúl, mely vájulat párkányán finom sávok s eze- 

 ken igen finom, tömötten álló csülószőrök fejlödnek; 

 ezen sarjadekok, melyek e szerint tehát hypotriehok, 

 miután plasmájukban néhány lüktető üröcske fejlő- 

 dött s miután bizonyos nagyságot elértek, alapi vé- 

 gükön mintegy kimetsződnek az anyai plasmából, 

 hogy rövid ideig tartó nehézkes rajzás után letele- 

 pedve, Podophryákká fejlődjenek. — Fontos kérdés 

 az, hogy mily módon képződik a sarjak magja, 

 mely leváláskor már a /'. gemmiparára jellemző 

 patkóalakú. Claparede és Lacumann, 3 valamint Htein 

 is 3 abban vélik az oszlás és sarjadzás közötti 

 különbség lényeget, hogy az utóiibi folyamatnál 

 a sarjadék magja az anyaegyén magjától egészen 



1 Ueber Podoimrya gemmipara nebst Bemerkungen 

 zum Bau und zur systematisehen Sellung der Acineten. 

 M.J. I. (l!S7ri) 20. 



2 Études. III. 239. és 251. 



3 Die Infnsionsthiere. 28, 00, 20!) ; és Der Organis- 

 m.is II. 129. 



függetlenül képződik. Hogy ennek a Vorticella- 

 félékre és Spirochonára nincs érvénye, hanem hogy 

 a sarjak magja az anyaegyen magjából fűződik le, 

 mint a sejtek sarjadzás utján történő szaporodásánál 

 általában, ezt fentebb, Engelmann ósBütschli újabb 

 vizsgálataira támaszkodva, már előadtam. Hogy e 

 tekintetben az Acinetafélék sem képeznek kivételt, 

 ezt ismét Heetwig vizsgálatai bizonyítják s minden 

 kétség fölé emelik. A /'. gemmipara magja, mint 

 épen említettem, patkóalakú; a szaporodás idejeben 

 azonban elágazó sarjak minek ki belőle, minek kö- 

 vetkeztében egészen olyan szabálytalan ágas-bogas 

 alakot nyer, mint számos hernyó szövő- és nyál- 

 mirigyei, valamint Malpighi-féle edényei mirigy- 

 sejtjeinek magja. Ezen magsarjadékok belenőnek a 

 Podophryából kisarjadzó rügyekbe, hogy végre az 

 anyamagról lefüződvén a rajzók magjaivá változza- 

 nak. Egészen megegyező módon írja le Fraipont a 

 Podophiya Benedeni 1 — 5 között változó számmal 

 képződő külső sarjadékainak fejlődését, mely sarja- 

 dékok csülószőrezetük tekintetében sem térnek el a 

 közel rokon /'. gemmiparának sarjadékaitól. 1 



Külső sarjadzást ismerünk továbbá Claparede és 

 Lacumann, - Wright, 8 Hincks, 1 Koch 5 és Fraipont 

 vizsgálatai szerint i; az Ophryodendron-nem fajainal. 

 melyek különben, mint alább meg alkalmam leend 

 eliiadni. belső rajzósarjakkid is szaporodnak. Ezen 

 sajátságos tengeri Acinetafélék két különböző alak- 

 ban fordulnak elő: u. m. orrmányos (Proboscidiens, 

 (Fraipont) és palaczkalakban, (Lagéniformes Frai- 

 pont) ; az előbbiek teste körtealakú s bunkósan duz- 

 zadt szabad vége egy kissé oldalt álló, hosszúra ki- 

 nyújtható s visszahúzható vaskos ormánynyal tűnik ki, 

 mely szabad végen szétszórt, vagy ecsetszerűleg cso- 

 portosult rövid tapogatókat visel, míg a másik alak, 

 mely az elnevezésére használt alakkal bír, ily orr- 

 mányfc nem visel. Hincks szerint mind az orrmányos, 

 mind a palaczkalakú, a többi búvár szerint ellenben 



' Recherehes sur les Acinétinieus de la cúte d'Ostonde. 

 2 partié. Buliét, de l'Acad. roy. de Belgiijue. II. sér. Tome 

 45. (1878) 278. 



s Études. III. 145. 



8 Annals and Magaziné of Natural History, Vol. VIII. 

 3. ser. 1801. V. ö. Fraipont. 



4 Quarterly Journ. of Microcop. Seieuce. Vol. XIII. 

 New ser. 187.°.. V. ö. Fraipont. 



5 Zwei Acineten auf Plumularia setacea, Ellis. Jena. 

 1S7C). V. ö. Fraipont. 



6 Recherehes etc. 1. partié. Buliét, de 1. Acad. roy. de 

 Belguique. II. sér. Tome 44. (1877l 784. 



