171 



csak az orrmányos Ophryodendronok szaporodnak 

 külső sarjadzással. A sarjak egyenkint vagy párosá- 

 val képződnek az Ophryodendron bunkós végén s 

 miután a Podophrya gemmipara és /'. Benedeni 

 Bárjaihoz hasonlóan a magból bisarjadzott s lefüző- 

 dott részletet nyertek a bizonyos nagyságol elértek, 

 az anyáról lefüződnek, hogy lehullva azonnal meg- 

 telepedjenek; csülószőröket legalább egyik búvár sem 

 látott a sarjakon fejlődni. Fbaipont valószínűnek 

 tartja, hogy a Levált sarjakból először palaczkalakú 

 egyenek képződnek, melyek később orrmányosokká 

 változnak át: e szerint tehát a palaczkalakúak az 

 orrmányosoknak fiatalkori alakját, mintegy álezáját 

 képviselnek. Kocs ellenben azt véli, hogy a palaczk- 

 alakú egyenek, miután rövid kocsányiakról leváltak, 

 ráoltják magukat az orrmányos egyénekre, ezekbe 

 beleolvadnak s hogy az alább tárgyalandó belső 

 rajzósarjadékoknak fejlődését egy orrmányos s egy 

 palaczkalakú egyen egygyeolvadása eredményezi. — 

 Hogy melyik felfogás felel meg a valónak, ezt csak 

 további búvárlatok fogják eldönthetni. 



Fbaipont az Acineta divisánál meg egy igen sa- 

 játságos s a többi Acinetaféléknél eddigelé még nem 

 észlelt szaporodási módot fedezett fel, 1 mely, bár az 

 eddig tárgyalt külső sarjadzási módoktól lényegesen 

 eltér, még sem tekinthető egyébnek, mint a sarjadzás 

 egy különös módjának, — feltéve természetesen, 

 hogy ezen rügyek csakugyan az Acinetához tartoz- 

 nak. — Ezen szaporodási módnál az Acineta testének 

 szabad végén, a szivófonalak között, 1 — 5 zacskó- 

 szerű rügy, vagy, mint Fraipont nevezi, szaporodási 

 kitüremlés ( diverticules générateurs i fejlődik. A ki- 

 türemlések teljesen kifejlődött állapotban bőségszaru- 

 alakuak s finom cuticulával bontottak, mely a kitü- 

 remlés szabad vegén meglehetős nagy, kerek, kettős- 

 körvonalú nyilastól van áttörve. A kitüremlések 

 világos plasmájában egy lüktető üröcskét s egy négy- 

 szögletes magot, ebben pedig szabálytalan alakú ma- 

 gocskát lehet megkülönböztetni. Fkaipont a kitürem- 

 lések képződését a fejlődés különböző stádiumán levő 

 alakok összehasonlítása alapján a következő módon 

 adja elő : az anya- Acineta felületen kisded szemölcs- 

 szerű emelkedés sarjadzik, melynek képződésében 

 csupán az ectoplasma vesz részt, mely az anyai cuti- 

 culát magával türemlíti s lassankint a jellemző bőség - 

 szaru-alaku képletté növekedik. A kitüremlés magja 

 nem származik, mint egyéb sarjaknál, az anyai niag- 



1 Reckerches etc. Tome li. (1877) 805. 



ból, hanem ettől egészen függetlenül, endogén utón 

 fejlődik. Csupán egyetlen alkalommal látott Fbai- 

 pont ily kitüremlés nyilasából csillószőrkoszorúva] 

 ellátott, tojásdadalakú rajzót kibújni, mely teljesen 

 megegyezett az Acinetafélóknek alább tárgyalandó 

 belső rajzósarjadékaival. Ezen észleletre támaszkodva 

 tartja Fbaipont a szobán forgó riigyszerű képződ- 

 ményeket szaporodásra szolgáló kitüremlésekni I 

 felteszi, hogy a kitüremlésekben észlelt mag és lük- 

 tető uroeske a körvonalaiban meg uem különböztet- 

 hető endogén utón fejlődött rajzóhoz tartozik; mi- 

 vel pedig azon kitüremlés belsejében . melyből a 

 rajzót kibújni látta, magot s üröcskét tartalmazott, 

 felteszi, hogy egy kitüremlesben több rajzó képződ- 

 hetik. 



Mint az adott leírásból látható, a kitüremli sek 

 egész fejlődésmenete s a kitüremlésekben endogén 

 úton képződő rajzókkal törteuő egész szaporodás 

 annyira eltér azon szaporodási módoktól, melyeket 

 ez idő szerint az Aciuetafeléknél ismerünk, hogy 

 méltán merül fel kétség az iránt, vájjon ezen sarja- 

 dókszerü képződmények csakugyan szaporodásra szol- 

 gálnak-e? 



Két lehetőségre lehet itt gondolni : először is 

 arra, hogy a kitüremlések élősdi szer vezetéknek felel- 

 nek meg ; másodszor pedig arra, hogy a kitüremlé- 

 sek nem sarjadzás útján fejlődtek, hanem ellenkező- 

 leg az Acinetára rátelepedett rajzóknak felelnek meg, 

 melyek mint a Vortieellafélék hosszasan sarjadzás- 

 nak tartott riigyszerű egybekelési folyamatánál, az 

 Acinetába, melyre ráoltották magukat, beleolvadnak. 

 E ket lehetőség között felfogásom szerint az utóbbié 

 a nagyobb valószínűség. — Ha tekintetbe veszszük 

 ugyanis a kitüremlések fejlődésének minden eddig 

 pontosan ismert sarjadzástól eltérő, csaknem hihe- 

 tetlennek látszó menetet, nevezetesen azt, hogy, 

 Fraipont szerint, a sarjadzásban csak az ectoplasma 

 vesz részt s hogy a sarjadék magja az anyai magtól 

 egi -zen függetlenül képződik; ha tekintetbe veszszük 

 továbbá azt, hogy az egyes fejlődési stádiumoknak 

 azon részletei, melyek a sarjadzással egyáltalában 

 össze nem egyeztethetők , melyeknek létezésében 

 azonban Fbaipont pontos vizsgálatai után nincs 

 okunk kételkedni, egyszerre érthetőkké válnak, ha a 

 sarjakat beolvadásban levőknek tekintjük, — s ezl 

 egészen jogosan tehetjük, minthogy Fkaipont az egyes 

 stádiumok egymásutánját közvetetlenül nem észlelte, 

 hanem több különböző fejlettségű sarjadék össze- 

 hasonlítása útján csak kombinálta — : úgy a leg- 



22 



