174 



érettségével : apró egyénekben ép oly gyakran lehet 

 rajzósarjakat találni, mint nagyokban. Ha már egy- 

 szer a rajzósarjak fejlőtlese megkezdődött, többnyire 

 gyorsan ismétlődik, úgy hogy az anyai test végkép 

 kimerül, az utolsó rajzó csaknem egészen magába 

 veszi az anyai testet s ez esetben, valamint akkor, 

 midőn a rajzó igen nagy, a rajzóképződes csak mint- 

 egy vedlésnek látszik; ezt észlelte Stein az Acineta 

 Astacinél, 1 Bütschli pedig a Dendrocometesnél. 3 



A rajzósarjak leggyakrabban egyenkint képződ- 

 nek, s miután teljes fejlettsegüket elértek, egyenkint 

 rajzanak ki az anyai testből. Némely Acinetafélék 

 ellenben egyidejűleg több rajzót rejtenek : így a l'o- 

 dophrya Troldnál Clapakéde és Lachmann ű, a 

 /'. Lyngbyinél 5, a /'. Pyrumnál 4 — 8 rajzósarjat 

 észlelt. 3 A Podophrya quadripartitánál többnyire 

 egyetlen aránylag nagy rajzósarj fejlődik, máskor 

 ellenben Clapahéde és Lachmann ugyanezen Acineta- 

 feléken igen nagyszámú, 16 — 24 igen apró embriót 

 észlelt. 4 A kalandos termetű Ophyodendron abieti- 

 niimnál Clapakéde és Lachmann szintén kétféle 

 nagyságú rajzósarjakról tesz említést : a nagy rajzók 

 kettesével képződnek, míg az apró rajzók száma 

 16 — 20, sőt neba még ennél is több. 5 - Vájjon 

 a nagyobbszámú embriók valamennyien egyenkint 

 sarjadzanak-e, vagy pedig egyetlen sarjadzás útján 

 fejlődő rajzóuak az anyai testen belül való ismétlődő 

 oszlása vagy sarjadzás által szaporodtak, az eddigi 

 észleletek alapján biztosan alig dönthető el ; Clapa- 

 réde és Lachmann leírása után az utóbbi látszik 

 valószínűbbnek, minthogy a nevezett búvárok szerint 

 az egyes rajzócsoportok gyakran külön, vékonyfalu 

 tömlőkben feszkelnek. 



Az Acinetafélék rajzósarjai alakjukat s csillószö- 

 rözetüket tekintve egymástól, s természetesen a ki- 

 fejlett Acinetaféletöl is, nagyon különböznek. Véko- 

 nyabb, vagy vastagabb réteget képező protoplazma- 

 testük majd világos aprószemecskejű, majd a kifejlett 

 Acinetafélékevel megegyező durva szemecskék, rögök 

 miatt sötét. Magjuk, — azon Acinetaféléknél is, me- 

 lyeknek magja kifejlett állapotban megnyúlt, patkó- 

 alakú, vagy elágazó, — többnyire gömbölyű. Lüktető 

 üröcskéik száma az egy, vagy kevés üröcskével bíró 

 Acinetaféléknél megegyezik a kifejlett alakok üröcs- 



1 Der Org. I. 105. 



a Ueber Dendrocornetes eto. ZWZ. XXVIII. (1877) 58. 



3 Études, III. 108. 



* Études. III. Ilii. 



5 Études. III. 146. 



keinek számával; a nagyszámú üröcskékkel biro 

 Acinetafélék (pl. Podophrya cothurnata, P. Steinii, 

 Acineta lingvifera ) rajzósarjai ellenben mindig keve- 

 sebb számú üröcskével vaunak ellátva. 



A legtöbb Acinetaféle rajzósarja tojásdadalakú s 

 testének mellső felében, közelebb a mellső sarkhoz, 

 vagy ettől távolabb egy vagy 2 — 4 csillószőrövet vi- 

 sel; az ilyen rajzók az összetévesztbetésig megegyez- 

 nek a Vorticellaféleknek kocsányukról levált s ideig- 

 lenes csillószörkoszorujok segítségével rajzó egyénei- 

 vel, különösen a rügyszerü egybekelésre való, alább 

 tárgyalandó kis Vbrticella-rajzókkal ; meglepően em- 

 lékeztetnek továbbá, különösen az egyetlen csillószőr- 

 övet viselők az Oedogoniumok rajzóspóráira. 



Ezen csillószőrövet viselő (peritrich) tojásdad- 

 alakú rajzósarjak, melyelv mint említem, leggyako- 

 riabbak, felfogásom szerint, a/, Acinetafélék rajzósar- 

 jainak typusa gyanánt tekinthetők, melyre az ettől 

 látszólag egészen eltérő alakú- és csillószőrözetű rajzó- 

 sarjak erőltetés nélkül visszavezethetők. 



Könnyebb tájékozás kedveért a tojásdadalakú 

 peritrich rajzókon három tengelyt különböztessünk 

 meg : egy főtengelyt, mely a középvonalban fut végig 

 s a rajzó testének mellső és hátsó sarkát köti össze s 

 az alább előadandókra való tekintetből, két mellek- 

 tengelyt, melyek a főtengelyt, valamint egymást is 

 középpontjukon függélyes irányban keresztezik. — 

 Világos, hogy a tojásdadalakú peritrich rajzóknál, 

 melyek Haeckel osztályozása szerint az egyenlőtlen- 

 sarkú főtengelyes alapalakhoz — Protaxonia diplo- 

 pola l — tartoznak, a főtengely összeesik a rajzó hossz- 

 tengelyével, míg az egyenlő sarkokat összekötő mellék- 

 tengelyek a rajzó haránttengelyeinek felelnek meg. 



Ezeket előrebocsátva az Acinetafélék rajzósarjait 

 csillószőrözetük szerint a következő csoportokba lehet 

 foglalni. 



a) Peritrich rajzók. Minthogy ezen typikusoknak 

 vett s leggyakoribb rajzok leírását már a fentebbiek- 

 ben előadtam, csak annyit akarok itt még meg- 

 jegyezni, hogy a fő- és melléktengelyeik közötti hosz- 

 szasági viszony különbségei szerint majd tojásdadok, 

 majd inkább hengeresek, s hogy a csillószőrövet, vagy 

 öveket viselő testtájuk gyakran befüződött, minek 

 következteben alakjuk a piskótáéhoz hasonló kör- 

 vonalat nyer. Ezen peritrich rajzók között a legegy- 

 szerűbbek, a kiindulást képezök, mindenesetre azok, 

 melyek csupán egyetlen csillószőrövet viselnek. 



1 V. ö. Generálié Morpbologie I. 126. 



