180 



Stein felfogásának helyességét nemileg támogatni 

 látszott PiNExu-nak egy régibb észlelete , mely a 

 Vorticella microstoma és Podophrya li.ru között ge- 

 neticai összefüggés létezését állítja ; ' csakhogy Pineau 

 szerint a Podophrya fixa, — melyet. Dujardin-í 

 követve, Actinophrys pedicellátának nevez, — vál- 

 tozik át Vorticellává, mintán szívófonalait vissza- 

 húzva szájat es csillószőrözetet nyert, a Vorticella 

 tokokból pedig Oxytrichák fejlődnek. 



Látszólag még inkább szólottak Stein elmeleté- 

 nek helyessége mellett DTi>EKEM-nek a PiNEAU-tól 

 közölteknél sokkal behatóbb vizsgálatai, melyek a ne- 

 vezett búvárt Stein tői egeszén függetlenül vezették 

 a Vorticella- és Acinetafelék között levő geneticai 

 összefüggés létezésének kifejtésére. D'Udekem vizsgá- 

 latai szerint 2 az Epistylis plicatilis ketalaku szerve- 

 zet, mely több nemzedéken keresztül egyszerű oszlás- 

 sal szaporodik, míg végre egyes egyénei, a nélkül, 

 hogy kocsányukat elhagynák, gömbbé húzódnak s 

 betokozzák magukat. Ezen tokokon belíü átalakul- 

 nak az Epistylisek Opalindkhoz hasonló holotrich 

 ázalekállatkákká, melyek tokjukat elhagyva rövidebb 

 vagy hosszabb ideig tartó rajzás után megtelepednek 

 az Epistylis-bokrok kocsáuyain , csillószőrözetüket 

 elveszítik s átmennek az Acineta-alakba, azon alaki >a. 

 melyet Stein is az Epistylis plicatilis Acineta-állapo- 

 tának tart, Claparéde és Lachmann pedig Podophrya 

 quadripartita névvel jelel. Az Acineta-alakba átment 

 Epistylisek rajzósaljaiból végre nem Epistylisek fej- 

 lödnek, mint Stein állítja, hanem ismét csak Acineta- 

 alakú egyenek. 



D'ÜDEKEM-mel szemben Claparéde és Lachmann 

 igen beható tanulmányok alapján kimutatta, hogy 

 a tokokban fejlődő opalinaszerű ázalekállatkák ko- 

 rántsem jőnek létre az Epistylisek átalakulása utján, 

 hanem hogy nem egyebek falánk Amphileptusoknál, 

 melyek az Epiwtyliseket elnyelik s az elnyelt Episty- 

 lis kocsányán maradva betokozzák magukat, hogy 

 zsákmányukat megemésztve tokjukat egyedül vagy 

 ket egyénre oszolva ismét elhagyják, melyek semmi- 

 nemű fejlődési összefüggésben nem állanak sem az 

 Epistylisekkel, sem a Podophrya quadripartitával. 3 



1 Aunales des se. nat. 1S45. III. bér. III. 182., és 

 u. o. Tome IV. 103, végre u. o. Tome IX. (1849) 100. 

 V. ö. bTEiN, Der Org. I. 43. 



2 biir le développenient des Ini'usoires. Méuioires de 

 l'Acad. roy de Belgique. XXX. (1857). 



3 Annál, des scienc. nat. 1857. IV. bér. VIII. 229. 

 Továbbá: Études, III. 106. 



Ugyanezen eredményre jutott Engelmann, ki a 

 ( 'archesium polypinumon, 1 valamint Stein is, ki az 

 Epistylis plicatilisen, E. branchiophilán, Zootham- 

 nion affinén, Z. Asellin és Garcliesium polypinumon 



egészen a Claparéde- és LACHMANN-tól leírt módon 

 észlelte a rejtélyes Amphileptus-tokok fejlődését; 2 

 maga D'Udekem végre ismételvén vizsgálatait, meg- 

 győződött felfogásának téves, ellenben Claparéde es 

 L-ACHMANN-énak helyes voltáról/' 



Minthogy D'Udekem elmelete ilyetén megoldást 

 nyert, vizsgálatai Stein tanát nemcsak hogy nem 

 támogatják, hanem ellenkezőleg megdöntik ; mert 

 hiszen D'Udekem vizsgálatai épen azt bizonyítják, 

 hogy a Podophrya quadripartita rajzosarjai nem 

 változnak át Epistylisekké, mint Stein felteszi, ha- 

 nem megtelepedvén Podophryákká fejlődnek. 



Stein Acineta- elmelete csakhamar határozott 

 ellenzőkre is talált, nevezetesen CiENKOwsKi-ban, 4 fő- 

 leg pedig LiCHMANN-ban 5 és CLAPARÉDE-ben. B Mind a 

 három búvár beható vizsgálatai egészen megegyező 

 eredményekre vezettek, melyek röviden a következő 

 kit pontban összegezhetők: 1. a Vorticellafelék 

 sem köz vetetlenül, sem betokozott állapotban 

 nem változnak át Acinetinákká; á, az Aci- 

 netinák rajzóiból csak Acinetinák s nem 

 Vorticellafelék fejlőidnek. 



Nem szenvedhet kétséget, hogy ezen vizsgálati 

 eredmények Stein csábító elmeletet alapjaitól fosz- 

 tották meg, minek következteben magától összeom- 

 lott az. Mindennek daczára azonban Stein egy ideig 

 még ragaszkodott elméletéhez, s azt olyképen módo- 

 sította, bog}- az Acinetafelék nem fejlődnek ugyan 

 egyszerű átalakulás útján a Vorticellafelékből, mi- 

 ként eredetileg feltette, hanem, hogy a különböző 

 ázalékállatkáknak alább tárgyalandó úgynevezett 

 acinetaszerű embriói változnak Acinetinákká, mi- 

 nek következtében tehát ezek még sem lehetnek 

 önálló szervezetek, hanem különböző ázalékállatkák- 

 nak csakis bizonyos fejlődési állapotát, acinetaszerű 



1 Ueber Fortpflanzung des Epistylis crassicollis, Car- 

 chesiuni polypinum etc. ZWZ. X. (18o9) 279. 



2 Der Org. II. 103. 



3 Description des Infusoires de la Belguique. Ménioires 

 de l'Acad. roy. de Belgique. XXXIV. (1862) 5. 



4 Beinerkungen über bTEiN's Acineten-Lehre. Mélan- 

 ges biologiques tirés du Buliét, de l'Acad. de bt. Peters- 

 bourg. (1855) Tome II. 263. — V. ö. bTEiu, Der Org. I. 48. 



5 Ueber die Organisation der Infusorien etc. AAP. 

 Jabrg. 1856. 387. 



6 Études. IH. 86. 



