188 



élők s hozzájuk gyakran igen közel állók támadásaik- 

 tól egészen mentek. 



A mi az elsőt illeti, ennek Engelmann a követ- 

 kező ép oly egyszerű, mint kielégítő magyarázatát 

 adja: «A Sphaerophrya igen kicsiny és könnyű lény, 

 mely rendesen csak passive, még pedig igen könnyen 

 hozatik mozgásba. Mihelyest egy Stylonychia köze- 

 lébe jut, azon örvény, melyet ennek felette erős száj- 

 melletti serterve előidéz, megragadja s a szájfele te- 

 reli. Ha a szájon be nem sodortatik. tapogatói segít- 

 ségével a szájperem zugában megkapaszkodbatik a a 

 hátrafelé irányuló vízáram folytonos nyomása alatt 

 kissé hátra felé szorulhat, hol azután a gazda testéhe 

 nyomul. Itt azután megmarad, a behatolási nyilas 

 pedig ismét elzáródhatik. Előrelátható, hogy a Sty- 

 lonychia testfala ezen helyen ennek megtörténte után 

 is könnyebben lesz sérthető s ennek következteben a 

 belliiről neki nyomuló «embriók» itt könnyebben 

 fogják keresztülfúrhatni, mint más pontokon. .Meg- 

 jegyzendő különben, hogy néhány esetben Balbiam 

 és én egynél több oszülőnyilást» találtunk s ezek kö- 

 zött egyet, vagy többet a Stylonychia hátoldalán.)) 1 



A mi a másik ellenvetést, azaz azt illeti, hogy 

 az embriógömböket a gazda meg nem emészti. 

 erre nézve legyen elég arra utalnunk, hogy bizonyos 

 élősdi rovarálezákat s férgeket sem emésztenek meg 

 gazdáik, noha ezeknek gyomrában élnek : miért nem 

 emészti u:eg kerdhetnök például a ló a Gastrus- 

 álczákat, a sündisznó a Physaloptera clausát, vagy a 

 menyet a Distomum megastomumat s számos más 

 állat a gyomrában tanyázó élősdieket ? Az élősdi szer- 

 vezeteknél általában annyi egyéb megoldásra váró 

 biológiai rejtélylyel állunk szemben,* hogy a felho- 

 zott érvnek az élősdiség ellen szóló bizonyító erejét 

 teljesseggel kétségbe kell vonnunk. — Másrészt azon- 

 ban, legalább a Parameciumoknál, igen egyszerűen 

 magyarázhatjuk meg a meg nem emesztődés okát, 

 ha tekintetbe veszszük, hogy ezeknél, Balbiani és 

 Bütschli szerint, a betolakodott Splnerophryák a 

 gazda cuticulájához tartozó zacskóba zárvák s nem 

 valószínűtlen, hogy az embriógömbök más ázalék- 



1 Id. ért. 599. 



:;: Például, — hogy mást ne hozzok tel, — mily mó- 

 don lélekzenek a ló gyomrában és belében élődő Gastrus- 

 álczák '? vagy, mi annak az oka, hogy a Tritonok húgy- 

 hólyagjában élődő Trichadina Pediculusokat nem öli meg 

 a húgy, holott ugyanazon Triton külső bőrén élő s ugyan- 

 azon fajhoz tartozó Trichodinákra egyetlen csepp húgy ha 

 lálos méreg ? 



állatkáknál is a gazda nem emésztő kéregplasmájához 

 tartozó rétegbe vannak burkolva. 



A harmadik ellenvetéssel szemben ismét felhoz- 

 hatjuk, hogy más élösdiek is megválogatják gazdáikat, 

 miért ne válogatnák meg tehát az élősdi Sphaerophryák 

 is? Annál is inkább lehetséges ez, mert, Engelmann 

 szerint, a szabadon elő Acinetafelek is válogatósak 

 zsákmányukban. De másrészt ugyanezen ervet az 

 embrióelmélet ellen is felhozhatnók; mivel epén 

 nem látható be, hogy miért szaporodnának némely 

 szájjal bíró ázalékállatkák oszláson és külső sarjad- 

 záson kívül belső embriók által is, míg legközelebbi 

 rokonaikban embriók soha sem fejlödnek. Így pl. a 

 Stylonychia Mytílusnál igen gyakoriak az embriók, 

 míg az ép oly közönséges Stylonycha pustulata- és 

 Histrionál sem Stein, sem íuás sohasem eszh lte, 

 hogy a mag szetdarabolodása következtében képződő 

 csíragömbök embriógömbökké fejlődnének. 1 



Mindezeket tekintetbe véve. az embrióelméletet a 

 SrKiN-tól kifejtett alakban megczáfoltnak kell te- 

 kintenünk s az élősdiségi felfogással szemben csak 

 még egj Lehetőségre lehetne gondolni, arra t. i., hogy 

 az (i embriók" embriók is, élösdiek is. « Tényleg gon- 

 dolható, — mondja Engelmann, -- hogy először az 

 általok lakott fajoknak embrióiként fejlödnek ki, az 

 anya elhagyása után pedig egy más ugyanazon faj- 

 beli egyénbe tolakodnak, hogy ebben, mely e szerint 

 valódi dajkának feladatát teljesítené, tovább nőjenek 

 s ivartalan utón utódokat hozzanak létre. Ezek 

 azután ismét új egyénekbe vándorolnának be s mi- 

 után ezen folyamat többször ismétlődött, az utolsó 

 nemzedék végre visszatérne az anyának alakjára."' 2 



Ezen felfogás, mely semmi ismert analógiára nem 

 támaszkodhatik, a priori jg t , n valószínűtlennek lát- 

 szik s maga Engelmann is annak tartja; tekintetbe 

 véve azonban azt, hogy a szájjal bíró ázalékállatkák 

 es Acinetafelek közötti fejlődésbeli összefiiggés lehető- 

 sége kizárva nincsen, absolute lehetetlennek mégsem 

 mondható. 



Meg kell itt még emlékeznem némely ázalekállat- 

 kának úgynevezett monasszerü, valamint a Dicyema- 

 félék embrióiról. 



Az előbbieket, mint már fentebb említettem, 

 Stein fedezte fel a Vorticella microstomának beto- 

 kozott egyénein, 3 s velők egeszén megegyezőknek 



1 Der Org. II. Jsfi. 

 - Id. ért. 602. 

 Die Infus. 194. 203. 



