191 



egybekelésük alattt táplálékot nem vehetnek fel, tes- 

 tük belseje pedig egymással nyilt közlekedésben áll. 

 Minthogy az ily módon egybekelt egyénei rendesen 

 egyenes vonalban fekszenek egymás mögött, a syzy- 

 gia* első pillanatra könnyen összetéveszthető előre- 

 haladt stádiumon levő harántirányú oszlassál. 



Az oldalt álló szájjal bíró ázalékállatkáknak 

 egybekelése majd hasi. majd oldali; megjegyzendő 

 azonban, hogy közel rokon ázalékállatkák, mint pl. 

 az Wuplotes- es Oxytrichafélék lényegesen különböző 

 módon kelhetnek egybe, sut a syzygia ugyanazon 

 fajhoz tartozó ázalekállatkaknál sem mindig egyenlő. 



A hasi egybekelésnél a párok hasi oldalukkal si 

 múlnak egymáshoz ; az egybekelés későbbi stádiumán 

 azonban nem fekszik meg egymást egészen, hanem 

 csak mellső testvégükkel, míg a hátsók szabadok ma- 

 radnak s többé-kevésbé elállanak. Az összenövés is 

 csupán a Bzájperem, közvetetten érintkező külső részén 

 jö létre, úgy hogy a szájhoz még mindig vezet egy 

 szűk rés. Ilyenek a syzygiák a Styloplotesnél s a Pa- 

 rameciumoknál. A jól kifejlett peremkoszorúval Inni 

 Heterotrichek a peremmezejükkel kelnek egybe, mely 

 kisebb-nagyobb területen összeolvad, míg a két egyen 

 testének szabadon maradó része többé-kevésbbé el- 

 áll. Az Euplotesfélék hasi oldaluk mellső, halszelének 

 egy kis területén tolják magukat egymásra s csak 

 ezen területen nőnek össze, testük többi része egé- 

 szen szabadon marad. Számos szájperemmel nem 

 bíró holotrich ázalékállatka szinten a hasoldal mellső 

 részének csupán egy kis oldali területevei kel egybe. 

 Az Amphileptw es Tracheliits-nemek orrmányszerű- 

 leg megnyúlt mellső testvégük hasoldalának egész 

 hosszában egyesülnek. 



Az oldali egybekelésnél a párok egyszerűen egy- 

 más melle fekszenek s mellső testvegüknek érintkező. 

 a helyzetnél fogva természetesen különnemű (jobb és 

 ball szeleivel egyesülnek. E mellett gyakori azon esi t. 

 hogy az egyik egyén mellső testszelével a rnásike 

 alá csúszik s az egyik hátoldalának jobb, a másik pe- 

 dig hasoldalának bal szélével egyesül párjával. Az 

 egyesülés megtörténtével azután az egyik egyen teste 

 többé-kevésbé a másik alá csúszhatik, úgy hogy a 

 hasoldalával egyesült a hátoldalával egyesültön mint- 

 egy nyargal: vagy pedig másodlagosan hassal egy- 

 másra is borulhatnak, akként t. i., hogy a két egyen 



Syzygia kifejezéssel az egybekelt párokat jelöljük, 

 tekintet nélkül arra, vájjon elválnak-e ki 6bb as egye ült 

 egyének, vagy pedig utóbb telje en egygyéolvadnak. 



hossztengelye irányában egymásfelé fordul s a sy- 

 zygia ez esetben könnyen hasinak volna tartható. 

 A Byzygiának ezen módja jellemzi a Lapított testű 

 ázalékállatkákat, nevezetesen a Chlamydodontokat, a 

 Lionotus-nemet, az Aspidisca- es Oxytrichaféléket. 



A Vorticellaf éleknél az egybekelésnek két egy- 

 mástól különböző módja ismeretes, t. i. oldali es 

 rügyszerű egybekelés. 



Az előbbi egybekelési módot Cr, aiarf.de és Lach- 



MANN fedezte fel a Vorticella midOStOTHa- , Carche- 



sium polypinum- es Epistylis crassicollisnál 1 s elő- 

 fordulását megerősítette Stbis a Vorticella micros- 

 toma- és I. Campanulánál? Bütsohli pedig a I'. 

 nebuliferánál. 8 Clai-aiíéde es Lachmann csupán ko- 

 csányokon ülő Vorticellaféléknél eszlelte az egybe- 

 kelés ezen módját, melynél két, a V. microstománál 

 néha bárom egyén oldalával lép egybekelésre, erre 

 a syzygiában levő egyenek, vagy mint az idézeti 

 búvárok nevezik, a zygozoitok, hátsó csillószőrkoszo- 

 rút növesztve, leválnak kocsányaikról s rajzásnak in- 

 dulnak, mely alatt egyetlen nagy egyénné nőnek 

 össze s később ismét letelepednek. Stein ugyanezen 

 teljes egygyéolvadással végződő egybekelési folyama- 

 tot a Vorticella Campanulának csupán hátsó csilló- 

 szörkoszorúval szabadon rajzó egyénein észlelte. 



Sokkal gyakoribb a Vorticellafóléknél az egybe- 

 kelésnek egy másik módja, melyet Stein fedezett fel 

 s rügyszerű egybekelésnek (knospenförmige Gonjuga- 

 tionl 4 nevezett. Ezen egybekelési mód ismeretéi 

 Stein-cu kívül, ki azt igen nagyszámú Vorticellafélé- 

 nél észlelte, Greeff, 5 Everts/' Baliuani. 7 Bütschli 8 

 és Enoelmann 9 vizsgálatainak köszönjük. 



Említettem már a csillószörös ázalékállatkák sar- 

 jadzás utján történő szaporodásának tárgyalásánál 

 Sri'.iN-nek azon fontos felfedezését, hogy azon kis 

 sarjadékszerü egyenek, melyeket a Vorticellafélek tes- 

 tének alapi részen, vagy oldalán igen gyakran lehet 

 észlelni, s melyeket Sr-ALiAxzANi-tóI kezdve valódi 



1 Lachmann, Ueber <lie Organisation etc. AAP. (1856) 

 396. — Études, III. 229— 233. 

 * Der Org. II. 73. 112. 

 Stndien. I-M. 



4 Der Org. II. 73. 



5 Untersuch. üb. die Naturgesch. d. Vortícellen. AN. 

 37. Jahrg. I. (1871) 206. 



; I "ntei>ucli.an Vort. nebnlifera ZWZ. XXm. (1873) 608. 

 7 Stu la génération Bexuelb <lcx Yortieelliens. CR. 

 Tome 81. 1 1 ^ 7 r, , 676. 

 ' Stndien. 338. 145. 

 üeber Entwickelung etc. MJ. 1. (1876) 621. 



