1<M 



san hajlott pálezikákat, melyek különösen a Pára- 

 meciumoknál igen gyakran észlelhetők a niegnagyob- 

 bodott magban, ritkábban a magocskában. Amazok 

 a valódi ondószálacskák, a/, utóbbiak ellenben a 

 magkepletekbe hatolt vibrinszerű élősdiek. 



Hogy Balbiant megkülönböztetése, bár ellene 

 már Claparéde és Laohmann, 1 később pedig Stbin 2 

 a leghatározottabban tiltakozott, — helyes, azt Köl- 

 LiKER-nek, BüTsoHLi-nek és ENGELMANN-nak újabb 

 vizsgalatai támogatják. Nyomós • i- \ K < 1 11 hozza fel 

 Engelmann a Balbiani megkülönböztetésének helyes- 

 sége mellett azon észleletét, hogj a Parameciumok- 



llill több oly egybekeled epidémiát észleli, melynél a 

 finoman sávolyzott ondotokok kifejlődtek ugyan, de 

 aszóban forgó pálezikák egyetlen egyén magjában sem 

 voltak felfedezhetők, 3 míg máskor a megduzzadt mag- 

 jukban pálezikákat tartalmazó egyenek igen gyaki iriak. 

 ügyanily értelemben nyilatkozik Bütschli is. 

 igen számos ázalekallatkánál, melyet az egybekelés 

 alatt és után vizsgáltam, — mondja Bütschli 4 — 

 soha sem láttam sem az ázalékállatka másodlagos 

 magjában (Nucleus, mag), sem plasmájában valami 

 olyat, melyet az úgynevezett ondótokok szálacska- 

 képződményeiből lehetne származtatni. Az egybekelt 

 ázalékállatkáknál továbbá szintén semmi időben sem 

 észleltem valamit azon szálacskák- és pálczikákból, 

 melyek először I s.jG-beu Müller JÁNOs-ban ébresz- 

 tették állatkáink ivaros szaporodásának gondolatát. 

 A pálczikákkal telt magokra azonban mégis ráakad- 

 tam a. Paramecium Aureliánál, s BALBiANi-val én is 

 meggyőződtem a pálezikáknak élősdi, növényi ter- 

 mészetéről, fai a pálczikákkal sűrűn megtelt maggal 

 bíró ázalekállatkákat erősen büzhödő igen romlott 

 vízben találtam. Magok az állatkák is betegeseknek 

 látszottak, minthogy endoplasmájokban már kézi na- 

 gyitóval látható nagy üröcskék képződtek, melyek a 

 magot gyakran oldalra nyomták. — A finom, sö- 

 tét pálczikákkal megrakott mag izolálva már igen 

 gyenge nyomásra megpukkant, legnagyobb részben 

 folyékony tartalmát környező vízbe ömlesztve. A pál- 

 ezikák nagysága igen különböző, vannak igen rövi- 

 dek mellett hatszor hosszabbak. A kisebbek egyne- 

 műek, bálványok, fénytelenek, a nagyobbak egyik 

 vége ellenben gyakran egeszén sötét és fényes.' Ezen 



1 Études. III. 263. 

 J Der Org. II. 90. 



3 Ueber Entwickelung etc. 608. 



4 Studien 359. 



ugyanilyeneknek rajzolja Enoelmann a Hlepharisma 



változás lassankint terjedni látszik, míg végre a 



pálCzika sotette es leli\esse vált. Abban ÍS igazat 



kell adnom BALBiANi-nak, hogy a pálezikák oszlás 

 utján szaporodnak, mivel a kepéknek egész soro- 

 zatát láttam, melyek ily szaporodási folyamatra valla- 

 nak, ezl pedig mind halvány, mind egeszén fényes 

 pálezikákon észleltem. Ezek között elszórva nagy- 

 számú, igen linóm, kigyószerüleg hajlott fonalakat is 

 találtam, melyeknek netalán a pálczikákkal való 

 ö iefüggésére nézve mitsem találtam. Az utóbbiak 

 gyenge ingadozó mozgást mutattak, melynek terme 

 szetét biztosan el nem dönthettem. 



Bütschli felemlíti továbbá, hogy a Paramecium 

 Aurelia magjában észlelt pálezikákhoz igen hasonló 

 képződményeket talált egy szabadon élő Nematod- 

 nak, a Tylenchus pellucidusnak, nagyszáma egyénei- 

 ben, melyeknek testűre egészen tele volt tömve a szo- 

 bán forgó pálczikákkal. 



Mindezeket tekintetbe véve, bizonyára a legna- 

 gyobb valószínűség szól a mellett, hogy az ázalék- 

 állatkák megduzzadt magjában észlelt pálezikák nem 

 ondószálacskák, hanem schizomycetek. 



Kétségkívül schizomycetek képezték azon linóm 

 kígyózva mozgó fonalakból álló goniolyt, melyet, 

 mint fentebb említettem, Claparéde és Lachmamn 

 egy alkalommal a Stentor polymorphus testének egy 

 külön nedvürében észlelt ; J nem különben csakis 

 schizomycetek lehettek azon egyik végükön hegye- 

 sen végződő pálczikaalakú ondószálacskák, melyeket 

 Margó a Lacrymaria vermicularis, Loxodes pliea- 

 tus, Paramecium caudatum es Vorticella nebulifera 

 magocskájában látott az egybekelés alatt fejlődni s 

 melyeket az illető ázalékállatka összenyomása után 

 5áö-szörös nagyításnál élénk mozgásban meg hosz- 

 szabb ideig szemlélhetett. 2 



Ezek után tehát még csak a körül foroghat a 

 kérdés, vájjon azon, végükön elhegyesedő, egyenes 

 vagy sarloszerüleg görbült, finom szálacskák, melyek 

 az egybekelt ázalékállatkák magoeskarészleteinek, az 

 úgynevezett ondótokoknak sávjait képezik, s melyek 

 Balbiani szerint az egyediili és valódi ondószálacs- 

 kák, csakugyan azok-e? 



Kétségtelen, hogy az ázalékállatkák úgynevezett 



lateritia megduzzadt magocskájában észlelt pálezikákat i/.ur 

 Naturgesch. Taf. XXX. Pig. Iá.) 



1 Études. III. 258. 



- Azalagtani adatok s a Pest-Buda ázalagfaunájának 

 rendszeres átnézete. A m. tud. Akad. math. term. tud, közi. 

 III. köt. (1865) 79. 



