200 



ondótokjai finom délkörös sávolyzatokkal alsóbb álla- 

 toknak, például különböző laposférgeknek (Platyhel- 

 minthes) testparenchymájába ágyazott ondószálacska- 

 pamataiboz feltűnően hasonlítanak. Másfelöl azonban 

 már BxLBiANi-nak, Stein- és KöLLiKER-nek vizsgá- 

 latai oly részletekkel ismertettek meg, melyek teljesen 

 összeférhetetlenek azon felfogással, hogy a sávok 

 ondószálacskáknak felelnek meg. Ezen búvárok 

 ugyanis, első sorban Balbiani, 1 kimutatták, hogy az 

 ázalékállatkák magoeskája minden oszlásnál finom, 

 hosszirányú sávolyzatot nyer, mely teljesen megegye- 

 zik az úgynevezett ondótokok sávolyzatával. — Isme- 

 retes továbbá, s ezt már fentebi) kiemeltük, hogy szá- 

 mos ázalékállatka magján is észleltettek oszlás köz- 

 ben hosszirányú sávok. Vájjon hogyan egyeztethetők 

 meg ezen észleletek, melyeknek helyességét Bütschli- 

 nek újabbi s igen terjedelmes vizsgálatai megerősí- 

 tették, azon felfogással, hogy az ondótokok sávjai 

 valódi ondószála cskák ? — Balbiani igen jól érezte, 

 hogy ezen észleletek teljesen alkalmasak arra, hogy 

 az ázalékállatkák ondószálacskáiról szóló egész tant 

 halomra döntsék s ezért azon minden alapot nélkü- 

 löző feltevéshez folyamodott, hogy az ázalékállatkák 

 magján és magocskáján oszlás közben észlelhető 

 hosszirányú sávok nem egyebek, mint a magképletek 

 burkán képződő vastagodások, bordák, vagy redők; 2 

 egy más helyen pedig a Didinium nasitium hosszá- 

 ban sávolyzott magjáról azt állítja, hogy valamely kóros 

 folyamat következtében valóságos hydropicus tömlővé 

 változott, melynek burka hosszirányú redőkbe Bzedő- 

 dött. 3 Stein, ki az oszló magoeskákiiak sávolyzatá- 

 bau előbb ondószálacskákat vélt felismerhetni, ké- 

 sőbb előbbi felfogását egészen elejtette, minthogy 

 arról, hogy az ázalékállatkák magja minden oszlás 

 alatt ondószálacskákat hoz létre, természetesen nem 

 lehet szó. 4 



Ezekkel szemben egyelőre csak annyit akarok 

 megjegyezni , hogy egyetlen elfogulatlan pillantás 

 mindenkit meggyőzhet arról, hogy azon sávok között, 

 melyeket BALBiANi-nak igen hü rajzai az oszlásban 

 levő meg ondótokokká átváltozó magocskákról adnak, 

 semminemű különbség sincs : azaz amazoknak *rc- 



1 Du role des Orgaues générateurs dans la divisioii 

 spontanée des Iufusoires ciliés. Journ. de la Physiologie. 

 III. Janvier. (1660) 81. 



s Recherches. 28. 46. 



3 Sur le Didinium nasutum. Arch. de Zoolog. expéri- 

 mentale. II. Nr. 3. Juillet. (1873) 389. 



4 Der Oi-g. II. 47. 



dőir> s az utóbbiaknak *ondószálacshái» mindenben 

 megegyeznek. 



Ezen derekasan összebonyolított ügyre egész más 

 irányban tett, t. i. az oszlásban levő állati és növényi 

 sejtek magjában véghez menő finomabb szerkezeti 

 változások kifürkészésére irányított ujabb, beható 

 vizsgálatok lőnek hivatva világot deríteni. 



Az állati és növényi sejtek magjának a sejt oszlá- 

 sát megelőző szaporodását ezelőtt még csak néhány 

 évvel is többnyire igen egyszerű folyamatnak vélték, 

 melynél a mag, miután magoeskája megoszlott, egy- 

 szerűen feleződik. Csak a petesejtek barázdolódása 

 képezne e tekintetben kivételt, a mennyiben az állati 

 pete barázdolódását megelőzőleg, — mint ezt először 

 Reichert állította 1846-ban, 1 — a petesejt magja 

 egészen elenyészik, azaz a sejt, mint Haeckel mondja, 

 visszaesik a cytodaállapotra, hogy ezt követőleg az 

 oszlási felek két magja egészen újra képződjek. 

 AuERBACH-nak az Ascaris nigrovenosa petéinek ba- 

 rázdolódási folyamata körül tett igen beható tanul- 

 mányai a petemagnak a barázdolódást megelőző 

 elenyészé8ét (magoldódás, Karyolysis) s ezt követő 

 ; egészen újra képződését megerősíteni látszottak. 2 — 

 Ez azon szaporodási mód, melyet Auerbach palin- 

 genesis utján való szaporodásnak nevez. 3 



Az állati peték barázdálódási folyamatát ponto- 

 sabban tanulmányozó újabb búvárok, kik közül le- 

 gyen elég e helyen SoHNEinER-t, BüTSCHLi-t, Hertwig 

 OszKÁR-t, FoL-t és Selenká-í említenem, a pete 

 magnak, vagy csírahóly ágnak a barázdolódást meg- 

 előző elenyészését s palingenesis utján való újra 

 képződését nem erősítették meg ; ellenkezőleg azon 

 eredményre jutottak, hogy a mag teljes eltűnése, 

 mintegy feloldódása (Karyolysis) s a két új magnak 

 palingenesis utján való képződése csak látszólagos, 

 tényleg folytonosan megvan a mag, s kellő kémsze- 

 rek alkalmazásával határozottan kimutatható. Ezen 

 vizsgálatok továbbá azt is kimutatták, hogy a mag 

 látszólagos eltűnése alatt alakjára s szerkezetére 

 nézve sajátságosan megváltozik (magátváltozás, Ka- 

 ryohinesis) s hosszában sávolyzott orsóvá (magorsó, 

 Kernspindel) vagy kettős kúppá alakul. 



Miután már Kovalevszky figyelmeztetett röviden 

 azon finom sávokra, melyeket egy a Lumbriculus- 



1 Der Furchuugsprocess und die sogenannte Zellbil- 

 dung um Inhaltsportionen. AAP. (1846) 196. V. ö. Bütschli, 

 Studien. 395. 



2 Organologische Studien II. Hft. Breslau. (1874) 187. 

 8 Id. m. 261. 



