202 



ban képződnek, 1 mely állítását a peték barázdolódá- 

 sáról, a sejtoszlásról s az ázalékállatkák egybeke- 

 léséről írt s terjedelmes vizsgálatokra támaszkodó 

 nagyfontosságú dolgozatában 2 megdönthetetlen alapra 

 fektette s fényesen igazolta. Bütschli vizsgálatai 

 véglegesen megczáfolták s hamisnak bizonyították 

 azon tant, mely az ázalékállatkák magocskáját heré- 

 nek, az egybekelés alatt több részre oszló magocska 

 finom szálacskáit pedig termékenyítésre szolgáló ondó- 

 szálacskáknak tekinti : tényleg nem egyebek azok 

 ideiglenesen elkülönülő s csakhamar ismét elenyésző 

 finom szálacskáknál, minők oszló állati- és növényi- 

 sejtek magjában, valamint, mint láttuk, az ázalék- 

 állatkák magocskájának minden oszlása alatt s igen 

 számos véglény oszló és sarjadzó magjában képződ- 

 nek, s melyekről, — bár élettani feladatuk eddigelé is- 

 meretlen — , annyi mégis határozottan állítható, hogy 

 ondószálacskáknak nem felelhetnek meg; mert azt 

 csak nem lehet féltenünk, hogy e sejteknek, különö- 

 sen az épen termékenyített petesejteknek magjában 

 ondószálacskák képződjenek. Már pedig az okosko- 

 dásnak következetesen font lánezolata csakis ezen 

 lehetetlennek látszó feltevésre vezethetne, minthogy 

 az ázalékállatkák «ondótokjai» s az osz- 

 lásra készülő sejteknek magorsói egymással 

 a legkisebb részletekig mindenben meg- 

 egyeznek! 



Ezek után tisztán állhat előttünk, hogy az áza- 

 lékállatkák egybekelési folyamatának egészen más 

 eredményre kell vezetnie, mint Balbiani csábító el- 

 mélete tanítja, s mindenesetre a legnagyobb gyanú- 

 val kell viseltetnünk az egybekelés végtermekei, a 

 képzelt ondószálacskáktól megtermékenyített peték 

 iránt, melyeknek lerakását s továbbfejlődését közve- 

 tetlenül nem sikerült BALBiANi-nak megfigyelni. 



Két búvárnak , BüTscHLi-nek 3 és Engelmann- 

 nak 4 csaknem egyidejűleg közölt újabb vizsgálatai 

 csakugyan azon eredményre vezettek, hogy az áza- 

 lékállatkák sem egybekelésük alatt, sem után nem 

 hoznak létre petéket. 



Mielőtt az egybekelési folyamat lényegét a jelen- 

 legi ismeretek alapján összefoglalnám, czélszerűnek 

 tartom a két búvár vizsgálatainak főbb vonásaikban 

 megegyező, bár egyes részleteikben eltérő eredmé- 



1 Entwickerangsvorgánge etc. ZWZ. XXV. (1875) 208. 



2 Studien etc. 

 ;1 Studien etc. 



' Ueber Eutwickelung etc. MJ. 1. 1876. 



A n. jelentékeny megna 

 gyobbodása, törési együttha- 

 tójának pedig kisebbedése 

 mellett két, majd oégy, néha 

 nyolez egyenlő részre («on- 

 dótokra») oszlik e e mellett 

 állománya rostossá változik. 



nyeit a már előbb például használt Paramedum 

 Aureliánál s a Vorticellafélék közül a Garchesium 

 polypinumnál és Epistylis plicatilisnél egymással 

 szembeállítani. 



Bütschli (1876.1 Engelmann (1876.1 



1. Paramedum Aurelia. 



ai Syzygia alatt, 



Az n. eredetileg linóm 

 hurokkal körűizárt tojásdad 

 test, melyet legnagyobb ré- 

 szében sötét , szemecskés, 

 néha jól kivehetöleg hosz- 

 szában sávolyzott állományt 

 képez , s melyet egy kis, 

 világos, szemecskétlen rész- 

 let tart a hurokkal össze- 

 függésben. 



Egybekelés alatt elkezd az 

 ii. növekedni, világos részlete 

 megduzzad s benne igen finom 

 szálacskák különülnek el, s 

 úgy tetszik, mintha a sze- 

 mecskés sávos sötét állomáu] 

 a burokhoz rögzített finom 

 szálacskapamaton mintegy 

 ott lógna. Erre a tetemesen 

 megnagyobbodott n. mind- 

 két vége elhegyesedik s a 

 szintén meghosszabbodott 

 szálacskapamat, mivel róla 

 a burok csak egyoldalulag 

 emelődik le, a burok egyik 

 domborulata irányában haj- 

 lik s az egész n. többé- 

 ke vési 'hé pörgén csavarodik 

 (1. Balb.I. 



Az ily módon átváltozott 

 ii. közvetetlenűl nem oszlik, 

 hanem előbb ismét megki- 

 sebbedik s tojásdad alakot 

 vált ; állománya ekkor leg- 

 nagyobb részben sötét ros- 

 tokból áll, melyek finom 

 világos szálacskapamattal 

 függenek a burokkal össze. 

 Oszlás előtt a sötét rostok 

 mögött is elkülönül egy 

 finom szálacskapamat, úgy 

 hogy ekkor az átváltozott n. 

 tojásdad tokot képez, mely 

 középső övében erősebb pál- 

 czikákhoz hasonló rostokból 

 áll, melyek mindkét végü- 

 kön finom, világos szálaCB- 

 kákba mennek át, azaz : tel- 



