205 



Bütschli 

 Carchesium polypinum. 



Vájjon ezek a mikrogoni- 

 dium kettéosztott n.-éből 

 fejlődtek-e ki, mini Balbiani 



állítja, ezt nem sikerült 

 BüTSCHLi-nek eldönteni. 



Későbbi Btadiumon a mag- 

 töredékek mellett változó 

 számú, 7 — 15 világos gömb 

 lép fel, melyek nagyságuk 

 és világosságuknál fogva a 

 kisebb , halvány , sötétes 

 magtöredékek közül élesen 

 kiválnak. — Ezen gömbök 

 közepében egészen világos 

 hólyagocskát s ebben ismét 

 kis sötétebb testecskét, az- 

 az : hólyagocskaalakú mag- 

 hoz hasonló képletet lehet 

 megkülönböztetni. Állomá- 

 nyuk eczetsawal való keze- 

 lésre finom hártyával bur- 

 kolt sötét kéregrétegro s az 

 épen említett hólyagocska- 

 alakú maghoz hasonló kép- 

 letet rejtő, szintén sötét búi- 

 állományra különül, mely 

 utóbbi a kéregréteggel finom, 

 sugaras fonalakkal függ ösz- 

 sze. Nem szenvedhet semmi 

 kétséget, hogy ezen testek 

 azonosak azokkal, melyeket 

 Balbiani petéknek, Stein 

 pedig a telepeket nem ké- 

 pező Vortieellaféléknól csíra- 

 gömböknek tekintett. Fejlő- 

 désüket BüTSCHLi-nek ugyan 

 nem sikerült közvetetlenül 

 megfigyelni , más ázalék- 

 állatkákon tett észleletei 

 alapján azonban mégis ha- 

 tározottan felteszi , hogy 

 nem fejlődhettek egyébből, 

 mint az ismételve oszlott 

 h. -ékből. 



A világos gömböket tar- 

 talmazó Carchesiuuiok egj 

 más után többször oszlanak, 

 s minthogy az oszlási felek 

 között a gömbök is meg- 

 oszlanak , ezeknek száma 

 egyre apad, míg végre oly 

 egyének zárják be a soro- 

 zatot, melyek csupán egyet- 

 len világos gömböt tartal- 

 maznak. Ezen gömb előbb 



Engelinann. 

 Epistylis plicatilis. 



lyek a mikrogonidirun testé 

 nek beleolvadtával az előb- 

 biekkel keverednek. 



Ezen állapot '.! — 1 l /s na- 

 pig csaknem változatlanul 

 marad ; csak a magtöredé- 

 kek szaporodnak s kisebbed- 

 nek, nyilván oszlás követ- 

 keztében, állományuk pedig 

 elhalványodott. 



Erre megkezdődik a mag 

 újraképződése. A magtöre- 

 dékek közül mintegy 4 — 7 

 kiválik s gyorsan növekedik, 

 valószínűleg a kis magtöre- 

 dékek rovására, melj-ek ama- 

 zokba beleolvadnak ; erre 

 vall legalább a kis mag- 

 töredékek számának folyto- 

 nos apadása. Ezen nagy 

 gömbök, — melyek nem 

 egyebek, mint a Balbiani- 

 tól petéknek, STEiN-tól csíra- 

 gömböknek tartott képle- 

 tek, — később szintén ke- 

 vesbednek , a mennyiben 

 egymás után &, 3, 2 tojás- 

 dad, vagy vesealakú mag- 

 szerű testbe olvadnak össze. 

 Végre összeolva 1" az utolsó 

 két vesealakú test is, s ezzel 

 a patkóalakú új mag készen 

 van. 



Magocskák Engelmann 

 szerint a Vortieellaféléknól 

 nincsenek. 



Bütschli Engelmann. 



Carchesium polypinum. Epistylis plicatilis. 



t rtriiiescn megnagyobbodik, 

 — s ezen stádiumon meg- 

 felel auuak, a mit Stein 

 placeutáuak nevez, — hogy 

 végre rendes patkóalaku 

 maggá változzék. 



Már azon stádiumon, mi- 

 dőn a leendő mag nagy vi- 

 lágos gömböt (aplacentátx) 

 képez, meg lehet melletti 

 különböztetni egy n.-t, mely 

 talán nem egyéb, mint a 

 nagy egyénnek Balbiani 

 szerint változatlanul meg- 

 maradó magocskája. 



A magtöredékek, melyek 

 az anyaegyén ismétlődő osz- 

 lása következtében több 

 egyén között oszlanak meg, 

 nem vesznek részt az új 

 mag felépítésében, hanem 

 valószínűleg kivettetnek. 



Ezen összeállításból világosan látható, hogy az 

 újabb búvárlatok, bármennyire eltérők legyenek is 

 az egyes részletekben , azon tényállást határozot- 

 tan bebizonyították, hogy az ázalékállatkák egybe- 

 kelése sem termékenyített peték, sem embriók kép- 

 ződésére nem vezet. — ■ Az ázalékállatkák iva- 

 ros szaporodásának tana azon alakban tehát 

 melyben egy irányban Balbiani, a másikban 

 Stein fejtette ki, véglegesen megdöntöttnek 

 tekintendő. 



Mindezek után felmerül a kérdés, hogy mi tehát 

 az ázalékállatkák egybekelósi folyamatának lényege 

 és jelentősége ? 



Erre a kérdésre az eddigi ismeretek alapján eléggé 

 kielégítő felelet adható, melyet a következő fejezet- 

 ben akarok kifejteni. 



Az ázalékállatkák egybekelési folyamatának lényege és jelen- 

 tősége. 



A felvetett kérdésre mindkét búvárnak külön-kü- 

 lön vizsgálatokra alapított felelete egymással teljesen 

 megegyezik : 



«Az ázalékállatkák egybekelése mm ve- 

 zet «peték», «e mbriógömbök", vagy bármely 

 más csírák útján történő szaporodásra, ha- 

 nem az egybekelt egyéneknek sajátságos 

 fejlődési folyamatára, melyet újra szerve- 



