208 



szerű egybekelésnél pedig a mikrogonidiurnnak a 

 makrogonidiumba való teljes l)eleolvadására vezet. Az 

 utóbbi esetekben, melyek az egybekelésnek mintegy 

 superlativumát kéjiviselik, a két egyén testállomá- 

 nyának keverődése kézzelfogható, az előbbiben pedig 

 a testállomány részecskéinek kicserélődése teljes jogo- 

 sultsággal feltehető. Vájjon a magocska ismételt osz- 

 lása és átalakulása útján fejlődött úgynevezett «ondó- 

 tokok» kicseréltetnek-e, mint Balbiani állította, En- 

 gelmann és Bütschli pedig valósziiiünek tartja, ezt 

 ez idő szerint még uyilt kérdésnek kell tartanunk. 

 Ha állana az, mit Engelmann valószínűnek tart. 

 hogy ezen magocskatokok kicseréltetnek, s hogy az 

 új magképletek a régi mag darabjaiból képződnek, 

 úgy a legnagyobb valószínűség szólana a mellett. 

 bogy a mag újraszervezödeset a másik egyénből 

 származó magocskatoknak a szétesett magrészletekre 

 gyakorolt behatása, tehát a magocskától végzett 

 termékenyítés eredményezi. 1 Bütschli vizsgalatai 

 azonban, mint a fentebbiekből kivehető, határozottan 

 ezen felfogás ellen szólanak. 



Mindezeket tekintetbe véve, ismereteink jelenlegi 

 állásán csak annyit állíthatunk, hogy az egybekelés 

 alatt a termékenyítés egy sajátságos neme foly le, 

 mely a párok szervezeti megújulására, megifjodására 

 vezet; azon elemeket azonban, melyek ezt mivelik, 

 nem ismerjük. 



A második kérdésre, azaz arra, hogy mily befo- 

 lyása van az egybekelésnek az ázalékállat- 

 kák szaporodására, feleletünket ismereteink jelen 

 állásán a következők! len foglalhatjuk össze. 



Az ázalékállatkáknál csupán egy szaporodási mód. 

 az oszlás ismeretes ; mert a sarjadzás voltaképen nem 

 egyéb, mint az oszlásnak egy neme. Az egybekelés szin- 

 tén nem vezet másféle szaporodásra, mint oszlásra. 

 Minthogy pedig valamennyi búvár egyetért abban, 

 hogy az egybekelés következtében megifjodott ázalék- 

 állatkák mintegy újult erélylyel indulnak oszlásnak : 

 nem lehet kétség az iránt, hogy az egybekelés annyi- 

 ban van befolyással, még pedig igen lényeges befolyás- 

 sal, a szaporodásra, a mennyiben a lankadó szaporo- 

 dási erélyt a megifjodás által ismét feléleszti. 



Már Claparéde és Lachmann is kiemelte, 2 s 

 minden újabb búvár megerősítette, hogy az ázalék- 

 állatkák egybekelése epidemiaszerüleg lép fel, azaz • 

 egyidejűleg mindig nagyszámú egyének kelnek egybe. 



1 Engrlm\nk, ict. ért. 030. 

 '-' Études. III. 230. 



Minthogy, mint épen említettük, az egybekelés a meg- 

 ifjodott ázalékállatkák szaporodási erélyének ébresz- 

 tésére vezet, azon ujabbi kérdés merül fel, hogy mi 

 okozza egyidejűleg a nagyszámú ázalékállat- 

 kák szaporodási erélyének epidemiaszerű 

 kimerülését? 



Balbiani szerint 1 az egybekelés az egyazon fejlődési 

 cyclushoz tartozó ázalékállatkák több nemzedéken 

 át oszlással szaporodott összes egyéneinek életében 

 a cyclust berekesztő s egy újat megindító epochát 

 képez. Szerinte az ázalékállatkák életében az ivarta- 

 lan úton szaporodó nemzedékeket egész szabálysze- 

 rűséggel váltaná fel az egybekelő ivaros nemzedék, 

 melynek többnyire kicsiny egyénei nem fiataloknak, 

 hanem ellenkezőleg a legvénebbeknek felelnek meg. 

 Stein ezzel szemben azt állítja, hogy az, a mi az 

 ázalekállatkákat egybekelésre indítja, egészen isme- 

 retlen; bizonyos ellenben, hogy az ivaros szaporo- 

 dás a legkülönbözőbb fejlődési fokon álló ázalékállat- 

 káknál felléphet, s hogy egyidejűleg ugyanazon lelő- 

 helynek mindig nagyszámú egyénein észlelhető. Az 

 ivaros szaporodás - - mondja továbbá — a legtöbb 

 ázalókállatkánál nem képezi úgy, mint valamennyi 

 magasabb állatnál, a fejlődés végczélját, hanem fejlő- 

 désüknek legkülönbözőbb szakára eshetik s szakít- 

 hatja azt meg. 2 



Everts a Vorticetta nébulifera rügyszerű egybe- 

 kelésének tanulmányozása alkalmával azon ered- 

 ményre jutott, hogy az egybekelést az elpárolgás elő- 

 idézte vízhiány okozza. 8 



Bütschli ezen állítás helyességét nem volt képes 

 megerősíteni, s egyéb külső ágensekkel, nevezetesen 

 különböző fokú világítással tett kísérletei sem vezet- 

 tek biztos eredményre. 1 Másfelől ellenben egyes 

 vizsgálatai, nevezetesen azok, melyeket a Farum* - 

 cium putrinumon tett, a Balbiani felfogásának helyes. 

 ségét látszi >ttak megerősíteni. Néhány egy 1 tekéit pár — 

 mondja Bütschli, 5 — november 9-én elkülöníttetett. 

 A következő napon elváltak egymástól s elkezdtek 

 gyorsan növekedni, úgy, hogy már nov. 1 1-én számos 

 példány elérte növekedésének maximumát. Néhány 

 nap múlva a szó szoros értelmében nyüzsgött a víz a 



1 Observations et expériences sur les phénoménes 

 sexuelles des Infusoires. CE. Tome 50. (1860) 1191— !)5. 



2 Der Org. II. 48— 19. 



:l Untersuchungen an Vorticella nébulifera. ZWZ. 

 XXIII. (1873) 610. 

 4 Studien. 269. 

 ■ Id. mű, 270. 





