24 



Gangfødderne (se Fig. 1) er forholdsvis temmelig 

 robuste og mindre stærkt afsmalnende mod Enden end 

 sædvanligt. De er neppe mere end 2 I ;2 Gang hengere end 

 Legemet og ser ved første Øiekast ganske glatte ud. Ved 

 oøiere IJndersøgelse viser de sig imidlertid overalt temme- 

 lig tæt besatte med særdeles smaa mikroskopiske Torner, 

 der giver dem en noget ru Overflade. At' Leddene er 

 Laarleddet det største og hos Hunnerne ofte stærkt op- 

 blæst paa Grund af de i dets indre sig udviklende Æg. 

 De 2 Lægled er indbyrdes næsten at' ens Længde og ethvert 

 af dem omtrent saa langt som Hoftepartiet. Tarsalleddet 

 (se Fig. 1 g) er meget lidet. af triangulær Form og sær- 

 deles bevægeligt forbundet med foregaaende Led; det gaar 

 paa den ydre Side ud i en tilspidset Flig og har Inder- 

 kanten ganske svagt udbuet samt besat med nogle hengere 

 Børster og en enkelt stærk Torn. Fodleddet (ibid.) er 

 særdeles kraftigt udviklet. omtrent 3 Gange længere end 

 bredt og stærkt krummet. Det er overalt besat med korte 

 tornformige Børster og har Inderkanten dybt indbugtet 

 samt ved Enden noget pladeformigt udvidet: til Randen af 

 denne Udvidning er fæstet 6 stærke, fortil krummede Tor- 

 ner, hvoraf de 2 forreste er stillede jevnsides. Endekloen 

 er kraftig, noget krummet og omtrent halvt saa lan- som 

 Fodleddet. Bikløerne er derimod meget smaa. skjøndt 

 tydeligt udviklede og ragende frem foran Endekloens Yder- 

 kant. 



Integumenterne er temmelig tykke oa af læderagtig 

 Consistents, samt halvt gjennemsigtige. 



De til de falske Fødder hos Hannen fæstede ydre 

 Ægiuassers Antal er vexlende. ofte særdeles stort (se Fig. 

 i a . at' kugledannet Form og indeholdende talrige meget 

 smaa Æg. 



Farven ei- ialinindelighed mere eller mindre intensiv 

 rød, navnlig hos de paa grundere Vand forekommende In- 

 divider, undertiden mork brunlig eller sepia-farvet. 



Forekomst. Arten synes at forekomme langs vor 

 hele Kyst. sædvanlige is paa ganske grandt Vand. Ved 

 Finmarken har jeg endog tåget den i Fjæren under Stene 

 sammen med Pycnogonum littorale. Den gaar imidlertid 

 af og til ogsaa ned til meget betydelige Dyb. og jeg har 

 endog ved Florø optaget et Exemplar, en fuldt udviklet 

 Hun. fra et Dyb af 100 Favne. 



Udbredning. Arten er utvivlsomt en udpræget nord- 

 lig Form og opnaar i Overensstemmelse hermed sin kraf- 

 tigste Ddvikling i de arktiske Have. Formlen ved Norges 

 Kyster er den saaledes kjendt fra den murmanske Kyst 

 (Jarzynsky), Grønland (Krøyer) og Nordamerikas Østkyst 

 (Wilson). Mod Syd gaar den til de britiske Øer iJohu- 

 ston o. ri ). Danmark (Krøyer, Hansen og. hvis den af 

 Hoek undersøgte Form virkelig er den samme, ogsaa til 

 Holland og Frankriges Nordkyst. 



The ambulatory legs (see fig. 1 ) are comparatively 

 rather robust, and taper less abruptly towards the extrem- 

 itv tlian usual. Thev measure scarcely more than 2 ! 2 

 times the length of the body. and appear at the first 

 glance to be quite smooth. On closer examination how- 

 ever, thev are found to be rather closely beset with micro- 

 scopically minute spines, which givethem a somewhat 

 rough surface. Of the joints, the femoral is the 

 largest, and in the females often very much swollen. owing 

 to the eggs developing within. The 2 tibial joints are 

 well-nigh of one length. and each about as lon- as the 

 coxal section. The tarsus (see fig. 1 g) is very small, of 

 triangular form. and very movably connected with the 

 preeeding joint; on the outer side it terminates as a pointed 

 lappet, having the inner margin faintly arched and beset 

 with a few comparatively long bristles and one strong spine. 

 The propodus (ibid.) is most powerfully developed, about 

 3 times as long as broad, and strongly curved. It is 

 everywhere beset with short spiniform bristles. and has 

 the inner edge deeply emarginate. as also at the base some- 

 what lamellarly expanded; to the margin of this expansion 

 are affixed 6 strong. anteriorly curving spines. the 2 fore- 

 most in juxtaposition. The terminal elaw is powerful, 

 slightly Curved, and about half as long as the propodus. 

 The auxiliary claws on the other hand are very small. 

 though distinctly developed. and project beyond the outer 

 margin of the terminal cia w. 



The integuments are rather thick and coriaceous in 

 consistence, and semi-translucent. 



The number of the outer egg-masses attached to the 

 false legs in the male. is found to vary. being often exceed- 

 higlv large i see fig. i a); thev have a globular form and 

 contain numerous minute eggs. 



The colour is generally a more or less vivid red, in 

 particular of specimens trom shallower water, sometimes 

 dark- brownish or a sepia tint. 



Occurrence. The speeies would seem to occur 



along the whole of the Norwegian coast, as a rule in quite 

 shallow water. In Finmark I have even tåken it on the 

 beach, under stones, along with Pycnorionmn littorale. In 

 some cases however it goes down to a very considerable 

 depth, and at Floro I have even brought up a specimen, 

 a fully developed female, from about 100 fathoms. 



Distribution. — The speeies is unquestionably a 

 well-marked Northern fonn. attaining accordingly its fullest 

 development in the Arctic Seas. Hence. besides the coasts 

 of Norway, it is known from the Murman eoast (Jarzyn- 

 sky), Greenland (Krøyer), and the east eoast of North 

 America (Wilson j. Southward, its range extends to the 

 British Islands (Johnston and others), Denmark (Krøyer, 

 Hansen), and. assuming the form examined liv Hoek to 

 be really the same. also to Holland and the north coast 

 of France. 



