97 



Saxlemmerne (se Fig. 2 a, 2 b) er ualmindelig smaa 

 og svagtbyggede, med Skaftet smalt cylindriskt og næsten 

 dobbelt saa langt som Haanden. Denne sidste (Fig. 2 d) 

 er neppe bredere end Skattet, og bar Palmen noget nær 

 cylindrisk samt temmelig sparsomt besat med korte Haar. 

 Fingrene er noget kortere end Palmen, stærkt krummede 

 i Enden, og i Inderkanten bevæbnéde mod et ikke meget 

 betydeligt Antal af forholdsvis smaa, ensformigt udviklede 

 Sidetænder. 



Folerne (Fig. 2 e) overgaar kun lidet Saxlemmerne 

 i Længde og er som disse kun forsynede med meget smaa 

 Haar. Af Leddene er det 2det længst, men adskilligt smalere 

 end 3die. der er lidt længere end de 2 yderste Led til- 

 sammen. Sidste Led er ualmindelig lidet og af oval Form. 



De falske Fødder hos Hannen (se Fig. 2 b) er omtrent 

 1 l i længere end Legemet og temmelig kraftigt byggede. Af 

 Leddene er 5te som sædvanlig størst, men neppe længere 

 end Endedelen (Fig. 2 f). Randtornerne (Fig- 2 g) er 

 forholdsvis smaa, smalt lancetformige og grovt saugtakkede 

 i Kanterne. 



Gangfødderne (se Fig 2) er vistnok meget stærkt 

 forlængede, idet de, lige udstrakte, næsten er 5 Gange 

 længere end Legemet, men har desuagtet et temmelig 

 robust Udseende og afsmalnes kun meget ubetydeligt mod 

 Enden. For det blotte Øie synes de ganske nøgne, men 

 ved tilstrækkelig Forstørrelse viser de sig tæt besatte i sin 

 hele Længde med overordentlig smaa Haar. Af Leddene 

 er Laarleddet og Iste Lægled næsten af ens Længde, 

 medens 2det Lægled er betydelig længere, dog neppe mere 

 end 3 Gange saa langt som det terminale Afsnit. De 2 

 Led, der sammensætter dette Afsnit (Fig. 2 h), er begge 

 kraftigt udviklede og omtrent af ens Længde. Fodleddet 

 har i Inderkanten. foruden de fine Haar, der overalt be- 

 klæder disse Led, 6—7 stærke Torner. Endekloen er 

 neppe mere end halvt saa lang som Fodleddet, men tem- 

 melig kraftig og noget leformigt tilskjærpet. Bikløerne 

 er vel udviklede. næsten af Endekloens halve Længde. 



Ingen af de under Nordli. Expeditionen indsamlede 

 Exemplarer havde ydre Ægmasser. Dr. Hansen har imid- 

 lertid undersøgt ægbærende Individer og beskriver Ægmas- 

 serne som forholdsvis store, af mere eller mindre kugle- 

 daunet Form, og indeholdende talrige meget smaa Æg. 



Forekomst. 3 Exemplarer af denne eiendommelige 

 Art blev under Nordh. Expeditionens sidste Togt tagne i 

 Havet mellem Beeren Eiland og Spitsbergen (Stat. 315 

 og 337) paa et Dyb af 1 40 — 180 Favne. Ved Norges 

 Kyster er den hidtil ikke observeret. 



Udbredning. Arten er udbredt til Barents Søen 

 (Hoek), det kariske Hav (Hansen) og Davisstrædet (den 

 samme), og er saaledes utvivlsomt at betragte som en 

 iegte arktisk Form. 



The chelifori (fig. 2 a, 2 b) are remarkably small 

 and feeble in structure, with the scape narrow cylindric 

 and well-nigh twice as long as the hand. Tlie latter 

 (fig. 2 d) is scarcely broader than the scape, and has the 

 palm very nearly cylindric and rather sparingly beset with 

 sliort hairs. The fingers are somewhat shorter than the 

 palm, strongly bent at the tips, and armed on the inner 

 edge with a not very considerable number comparatively 

 small lateral teeth, uniform in development. 



The palpi (fig. 2 e) exceed the chelifori but little 

 in length, and are, like those limbs, provided only with 

 very delicate hairs. Of the joints, the 2nd is the longest, 

 but considerably narrower than the 3rd, which is a little 

 longer than the 2 outermost joints tåken together. The 

 last joint is remarkably small and oval in form. 



The false legs in the male (see fig. 2 b) are aliout 

 one-fourth longer than the body and rather powerful in 

 structure. Of the joints, the 5th is as usual the largest, 

 but scarcely longer than the terminal part (fig. 2 f). 

 The marginal spines (fig. 2 g) are comparatively small, 

 narrow-lanceolate and coarsely serrate on the edges. 



The ambulatory legs (see fig. 2) are indeed very much 

 elongated, measuring, when fully extended, nearly 5 times 

 the length of the body, but have, nevertheless, a rather 

 robust appearance and taper but very slightly towards 

 the extremity. To the naked eye they appear to be quite 

 bare. but when sufficiently magnified they are found to be 

 densely beset throughout their entire length with exceedingly 

 minute hairs. Of the joints, the femoral joint and the Ist tibial 

 joint are almost equal in length. whereas the 2nd tibial joint 

 is considerably longer, though hardly more than 3 times as 

 long as the terminal seetion The 2 joints which compose 

 this seetion (fig. 2 h) are both powerfully developed, and 

 aliout equal in length. The propodal joint bears on the 

 inner edge, besides the delicate bristles witli which these 

 joints are everywhere covered, or 7 strong spines. The 

 terminal claw is hardly more than half as long as the 

 propodal joint, but rather powerful and somewhat falci- 

 formly sharpened. Tlie auxiliary claws are well developed, 

 almost half tlie length of the terminal claw. 



None of the specimens collected on tlie North-Atlantic 

 Expedition had outer egg-masses. Dr. Hansen has, how- 

 ever, examined ovigerous individuals, and describes the egg- 

 masses as comparatively large, more or less globular in 

 form, and containing numerous very minute ova. 



Occurrence. The 3 examples of this peculiar species 

 were tåken on the last cruise of the North-Atlantic Expe- 

 dition, in the ocean between Beeren Eiland and Spitzbergen 

 (Stats. 315, 337 1, at a depth of 140— 180 fathoms. On the 

 coasts of Norway the animal has not hitherto been observed. 

 Distribution. The range of the species extends to 

 Barents' Sea (Hoek). the Kara Sea (Hansen), and Davis' 

 Straits (same author). and hence the animal must unques- 

 tionably be regarded as a true Arctic form. 



Den norske Nordhavsexpedition. G O. Sårs: Pycnogonidea. 



13 



