1865. Ophioglypha sarsii, Lyman. 111. Cat. Mus. Comp. 



Zool., vol. I, No. 1 pag. 41. fig. 2, 3. 

 1877. Duncan & Skilen, Ann. & Mag. 



Nat. Hist., ser. 4. vol. XX, pag. 461. 

 1881. Duncan & Sladen, Memoir on 



the Echinoderinata of the Arctic 



Sea etc, pag. 60. Tab. IV, fig. 3—4. 

 1890. Fjelstrup, Zoologia Danica, 



Pighudede. pag. 23. Tab. II, fig. 2. 

 1892. Ophiura sarsii, Jeffrey Bell. Catalogue of British 



Echinoderms, pag. 109. 



Findested. 



Station Flesje, Sogn, 100 — 130 Fv, ti mindre Exemplarer. 



Hnsøen. 100—150 Fv. Nogle faa Exemplarer. 



No. 60 1 Exemplar. 



„ 79 Nogle faa Exemplarer. 



92 2 Exemplarer. 



,, 223 3 store Exemplarer. 



„ 224 6 



— ,. 226 3 — 



„ 257 Nogle Exemplarer. 



„ 261 Nogle meget store Exemplarer. 



,, 262 2 store og nogle mindre Exemplarer. 



„ 267 3 Exemplarer. 



„ 273 Nogle større Exemplarer. 



„ 290 1 Exemplar. 



— ,, 323 4 Exemplarer. 



„ 326 Nogle større Exemplarer. 

 n 337 



„ 357 Almindelig. store Exemplarer. 



„ 359 Nogle mindre Exemplarer. 



„ 363 3 store Exemplarer. 



Udbredelse. 



Ifølge M. Sårs forekommer denne Art langs hele den 

 norske Kyst fra Bunden af Christianiaf jorden (20 — 50 Fv.) 

 til Varangerfjorden (20—100 Fv.). Det største Dyb, den 

 er tågen paa ved vor Kyst, er 300 Fv. (M. S;irs). 



Arten kjendes endvidere fra Karahavet, 20 — 100 Fv. 

 (Stuxberg); Franz Josefsland, 105 Fv. (Marenzeller); 

 Barentshavet. 100 — 210 Fv. (Hoffmann); Spitsbergen, Jan 

 Mayen, 25—75 Fv. (Fischer); Færøkanalen, 64(ell. 75)— 345 

 Fv. (Hovle); Shetlandsøerne, 80—100 Fv. (Norman); 

 Nordsøen mellem Norge og Skotland, 69 Fv., Dogger- 

 banken, 12 Fv., Helgolandsdybet, lif/s Fv.; Havet udenfor 

 Skagen og Hirshals, Jylland. 52—80 Fv. (Mobius & 

 Butschli); Gulmaren, Bohuslan (Ljungman); Kattegat 14 

 til 100 Fv. (Petersen); Grønlandskyster, 8—35 Fv. (Liit- 

 ken. Duncan & Sladen); Nord- og Østkysten af Nord- 

 amerika, hvor dens Sydgrændse er 35° 45' 30" N. Br. 

 (Murdoch, 13'/ 2 Fv. Stimpson, 60 Fv. Verrill, 30— 358 Fv. 



1877. 



1881. 



1865. Ophioglypha sarsii, Lyman, 111. Cat. Mus. Comp. 

 Zool., vol. I, No. 1 pag. 41, figs. 2, 3. 

 — Duncan i Sladen. Ann. & Mag. 

 Nat. Hist., ser. 4, vol. XX pag. 461. 

 Duncan and Sladen, Memoir 

 on the Echinodermata of the Arctic 

 Sea etc. pag. 60. Pl. IV, figs. 3, 4. 

 Fjelstrup, Zoologia Danica, 

 Pighudede, pag. 23. Pl. II, fig. 2. 

 Ophiura sarsii, Jeffrey Bell, Catalogue of British 

 Echinoderms, pag. 109. 



Loealitiee. 



1890. — 



1892. 



Distribution. 



According to M. Sårs this species appears along the 

 Norwegian coast from the head of the Christiania fiord 

 (20—50 fath.) to the Varanger fiord (20 — 100 fath.). 

 The greatest depth from which it has been tåken on the 

 Norwegian coast is 300 fath. (M. Sårs). 



The species is further known from the Kara Sea, 

 20—100 fath. (Stuxberg); Frantz Joseph's Land. 105 fath. 

 (Marenzeller); Barents Sea, 100—210 fath. (Hoffmann); 

 Spitzbergen, Jan Mayen. 25 — 75 fath. (Fischer); the Færo 

 channel 64(or 75) — 345 fath. (Hovle); the Shetland Islands, 

 800—100 fath. (Norman); the North Sea. between Norway 

 and Scotland, 69 fath., the Dogger Bank, 12 fath., the sea 

 off Heligoland, li) 1 ■> fath.; the sea off Skagen and Hirshals, 

 Jutland, 52 — 80 fath. (Mobius & Butschli); Gulmaren, 

 Bohuslen (Ljungman); Cattegat, 14 — 100 fath. (Petersen); 

 the coasts of Greenland, 8 — 35 fath. (Liitken, Duncan & 

 Sladen); the north and east coasts of North America, 

 where its southern limit is at 35° 45' 30" N. Lat. (Murdoch, 



