Ophiocten sericeum (Forbes) Ljungman. 



1852. Ophiura sericea, Forbes, Sutherlands Journ. Voy. 



Baffins Bay. vol. II. Ap]). 

 1854. Ophiocten kriiyeri. Liitken. Bidr. til Kundsk. om 



Slangestjernerne, Vidensk. Meddel. 



pag. 102. 



1857. id. Oversigt over Grønlands 



Echinodermata, ibid. pag. 52. 



1858. id. Addit. ad Hist. Ophiurid.. 



part. I. pag. 52. Tab. I, fig. 5. 



1864. sericeum. Ljungman, Ofversigt Kongl. 



Vetensk. Akad. Forhandl., pag. 360. 



1865. kroyeri, Lyman. 111. Cat. Mus. Comp. 



Zool., vol. I. no. 1. pag. 52. 

 1871. Ophioglypha gracilis. G. 0. Sårs, Nye Echinoder- 



mer fra den norske Kyst, pag. 18. 



1877. Ophiocten sericeum. Duncan & Sladen, Ann. & 



Mag. Nat. Hist., ser. 4, vol. XX 

 pag. 464. 



1878. Lyman, Bull. Mus. Comp. 



Zool., vol. Y. Xo. 7 pag. 102. 



1881. Duncan & Sladen, Memoir 



on the Echinodermata of the 

 Arctic Sea. pag. 65. Tab. IV, 

 fig. 8—10. 14. 



1882. Lyman, Report on the Ophi- 



uroidea, Chall. Exp. Zool., vol. A', 

 part. 14. pag. 79. 



1892. Jeffrey Bell, Catalogue of 



British Echinoderms, pag. 113. 

 Tab. Xin. fig. 1—2. 



Den af G. 0. Sårs beskrevne Ophioglypha gracilis 

 maa betragtes som identisk med Ophiocten sericeum, hvad 

 allerede Lyman har gjort opmærksom paa. Sårs be- 

 mærker selv: „Saavel den almindelige Habitus (Skivens 

 eiendommelige Form og de lange spinkle Arme) som de 

 fleste finere Detailler. saasom Mundskjoldene, Mund- og 

 Fodpapillerne, Armenes Plader og Forholdet af det inderste 

 Par Ambulacralporer er næsten fuldkommen ligedan hos 

 begge disse Former". Forskjellen mellem dem skulde være 

 Forholdet ved Armenes Insertion samt Anordningen af 

 den Rad Papiller, som kanter Skiven og de tre første 

 Armrygplader. Det sidste Karaktermærke tinder Lyman 

 er det eneste, der skulde adskille Ophioglypha gracilis fra 

 Ophiocten sericeum, men gjør samtidig opmærksom paa at 

 Anordningen af Papillerne er underkastet mange Variationer, 

 saaat den neppe kan bruges som Artsmærke. 



Foruden Nordhavsexpeditionens righoldige Materiale 

 har jeg havt Anledning at undersoge Exemplarer af 

 Ophiocten sericeum fra Grønland og Sognefjorden samt 

 tre Typeexemplarer af Ophioglypha gracilis fra Lofoten, 

 der opbevares i Bergens Museum. Sammenligner man 

 dette Materiale, tinder man, at Indsnittet i Skiven ved 

 Armenes Basis hos alle disse Exemplarer er underkastede 



Den norske Nordhavsexpedition. James A. Grieg: Ophiuroidea. 



Ophiocten sericeum (Forbes) Ljungman. 



1852. Ophiura sericea, Forbes, Sutherland's Journ. Voy. 



Baffins Bay, vol. II, App. 

 1854. Ophiocten kriiyeri. Liitken, Bidr. til Kundsk. om 



Slangestjernerne, Vidensk. Meddel. 



pag. 102. 



1857. id. Oversigt over Granlands 



Echinodermata, ibid. pag. 52. 



1858. id. Addit. ad Hist. Ophiurid.. 



part. 1. pag. 52. Pl. I, fig. 5. 



1864. sericeum, Ljungman. Ofversigt Kongl. 



Vetensk. Akad. Forhandl., pag. 360. 



1865. kriiyeri. Lyman, 111. Cat. Mus. Comp. 



Zool.. vol. I. no. 1. pag. 52. 

 1871. Ophioglypha gracilis, G. 0. Sårs, Nye Echinoder- 



mer fra den norske Kyst. pag. 18. 



1877. Ophiocten sericeum, Duncan & Sladen. Ann. & 



Mag. Nat. Hist., ser. 4. vol. XX 

 pag. 464. 



1878. Lyman, Bull. Mus. Comp. 



Zool.. vol. V, No. 7 pag. 102. 



1881. Duncan & Sladen, Memoir 



on the Echinodermata of the 

 Arctic Sea, pag. 65. Pl. IV. 

 figs. 8—10, 14. 



1882. Lyman. Report on the Ophi- 

 uroidea. Chall. Exped. Zool., vol. V. 

 part. 14, pag. 79. 



1892. Jeffrey Bell, Catalogue of 



British Echinoderms, pag. 113. 

 Pl. XIII, figs. 1—2. 



The Ophioglypha gracilis described by G. 0. Sårs 

 must be considered as identical with Ophiocten sericeum, 

 a thing which Lyman has already drawn attention to. 

 Sårs himself remarks "Both the general habitus (the pec- 

 uliar form of the disc and the long slender arms) as well 

 as most of the minuter details, such as the oral shields. 

 oral and pedal papillæ. the plates of the arms, and the 

 relation of the innermost pair of ambulacral pores is al- 

 most completety similar in both those forms". The differ- 

 ence between thein is supposed to be the relation of the 

 insertion of the arm and the arrangement of the row of 

 papillæ which edge the disc, and the three first brachial 

 dorsal plates. Lyman considers that the last-named 

 characteristic is the only one which might distinguish 

 Ophioglypha gracilis from Ophiocten sericeum, but at same 

 time he draws attention to the circumstance that the 

 arrangement of the papillæ is subjected to many variations. 

 so that it can scarcely be used as a' specific characteristic. 



Besides the abundant material of the North Atlantic 

 Expedition, I have had an opportunity of examining 

 specimens of Ophiocten sericeum from Greenland and the 

 Sognefiord, as well as three typical specimens of Ophio- 

 glyplia gracilis from Lofoten, which are preserved in Ber- 

 gens Museum. If we compare this material we tind. that 

 the incision in the disc at the base of the arm is, in all 



2 



