59 



nare. [Alia dessa fyckcs I'orf. vilja ansc for slag- 

 (ingar, tillliopa utgorande en slor race, hvilket dock 

 lYiotsages af den ofvan anforda craniiformen]. — 

 Cap. 2 om Eushaldunac, sydveslra Europas urinva- 

 nare, hvaraf §nnu lemningar finnas i Baskiske pro- 

 vinserne. Forf. sallar sig till deras mening, som anse 

 Baskiska sprakel fullkomligen skildt fran det Celti- 

 ska. Snarare anses denna race kunna vara beslag- 

 fad med den Fin ska, blott atskild derilVan genom 

 Germaniska, Celtiska och Slaviska folks mellantran- 

 gande. Spraken gifva nagon anledning hartill. Desse 

 Euskaldunac eller Basker (Goscognare) skulle vara 

 afkomlingar af de gamie Iberiernej men dessutom 

 bade sednare inkomne Celter boll i Spanien pa Rom- 

 rarnes tid. 



Cap. 3 afhandlar Celtiska folken. De bodde 

 fordom fran Medelhafvet och Garonne till Rhen, samt 

 pa nagra andra stallen i Europa och* Asien; nu fin- 

 nas de blott qvar i Irlandare, Hogskattar, Walesare 

 och i Bretagne. Hogst intressant ar hopsamlandet 

 af de aldsta underratteiser om detta folk, och sarde- 

 les om Britanniens aldsta befolkning. Cimbrerne 

 som forst bodde i Danmark horde hit. 



Cap. 4 om Italiens urfolh. Umbriska nationen 

 och folken i hela sodra Italien anses vara de ur- 

 sprunglige italienarne, men man kan ej foija dem 

 langt tillbaka af brist pa underratteiser fran Romrar- 

 ne, och forf. yttrar ingenting bestamdt om deras 

 slagtskap med andra nationer. Han visar att Lati- 

 jiet ar en utbildning af agta uritaliensk rot, nemli- 

 gen af det gamla Osciska spraket, samt sedan att 

 Latinet har slor ofverensstammelse med Gothiska och 

 Sanskrit. De ursprungliga Italienarne tyckas saledes 

 hafva varit af den stora Indogermaniska stammen. 

 Etruskcrne (Tyrrheni , Tusci etc.) voro deremot in- 

 flyttade, men deras harkomst ar alldeles oviss. Emel- 



