31 



miten ratlast att bloU citera den som gifvit artnam- 

 net , men med elt sarskildt tecken dci samme forf, 

 ej iifven bildat slagtnamnet. T. ex. "Linncs Musci- 

 capa crinita horer till del af Vieillot bildade genus 

 Tyranmis, men upplogs under detsamma forst af SvvA- 

 INSON. Enligt det af manga antagna bruket borde 

 man saledes nu skrifva lyrannus crinitus Swains., 

 och man skulle nodsakas bifoga en sarskild anmark- 

 ning, atl den redan var kand af LiNNe. Komiten fo- 

 reslar, att i detta fall skrifva Tyrannus crinitus Linn. 

 (sp.), for att utfrycka, att endast arlnamnet tillhorer 

 LiNNej men bifogar i en not, att "beteckningen Ty- 

 rannus crinitus (LiNN.) vore kanhanda battre sasom 

 kortare", och ref. far belt och h^llet forklara sig for 

 denna sednare method. DA deremot en forfattares 

 namn eller signatur anfores utan parenthes, bor det 

 utmarka, att samme forf. omtalat arten under bada 

 de citerade (art- och slagt-) namnen t. ex. Musci- 

 capa crinita L. , Muscicapa albicollis Temm. Vid 

 slagtnamnet utelemnas oftast citationen for att und- 

 vika langslapighet, men vid sina tillfallen kunde det 

 vara gagneligt att skrifva t. ex. Tyrannus Vieill. 

 crinitus L. [Bestamd foreskrift om dessa korta 

 satt att, dA det behofves, framstalla ett namns hi- 

 storia, ar ofta af storre vigt an det i borjan torde 

 synas. Man skall derigenom befrias fran mangen 

 villrSdighet vid beteckningen, och kanhanda till en 

 del fran forargelsen att se den djerfhet hvarmed en 

 del unga forfattare och andra^ som ej forma gora 

 nagot battre i vetenskapen, bilda "nya genera" och 

 sedan behanga de forut val bekanta arterna med sin 

 egen auctoritet. — Annu bor tillaggas att ofta, utom 

 auctors namn, behofves citation af det arbete der han 

 bast, eller forst framstallt slagtet eller arten]. 



E. Det rekommenderas hogeligen att val defini- 

 era de nya genera eller arterna. [Vi hanvisa till 



