27 



tici (ordc man heist bora undvika dem [da de ej aro 

 uteslulande t. ex. F>inaceus europaeus]. 



^) Namn af aiidra sprcih an grekiska och lalin 

 anses af komiten vara att undvika, men ej alldeles 

 all forkasta, dii Romarne sjelfve i sill sprak iipplo- 

 go ett och annat for hvilka de ej agde egna ordj 

 men de masle laliniseras. 



c) Technisha namn, hemlade af menskllga sam- 

 hallsforhallanden , hvilka namn vanligen plaga utdo- 

 mas, anses af komiteen liksom de nyssnamnde. Man- 

 ga, sardeles de som innefatta en passande belydelse, 

 anses dock goda , (. ex. Arvicola, Lanius, Pastor, 

 Tyj-annus, Mimiis. 



d) Mythologisha och historisha namn bora endast 

 anvandas da de innefatia en passande allusion pck 

 foremalel som de skola utmarka e. gr. Progne for 

 en Svala, Clotko for en Spindel o. s. v. 



e) Jemforande namn aro all lid opassande. Namn 

 sa val som definitioner bora vara tydliga for sig 

 och ej hvila pa jemforelse med andra saker [dess- 

 utom visar ofla en ulvidgad kannedom eller narmare 

 granskning, att grunden for jemforelsen varit falsk]. 

 Vi bora derfore ej bilda sadane namn som: Picoi- 

 des, Pscudoluscinia , maximus, major etc. [och sar- 

 deles det ofla, men nastan alllid ilia anvanda: me- 

 dius, Genus-namn pa oides aro dessutom origtiga 

 tillfolje af deras adjektiva betydelse]. 



f) Genus-namn, sammansatte af andra ^ anses 

 origtige p^ samma grunder som de nyssnamnde 5 men 

 ofta kunna de, rigtigt bildade, vara ganska anvand- 

 bara, t. ex. Gallo-pavo, Gyp-aetus, 



g) Specijika namn efter personer borde endast 

 med verkligl urval gifvasj delta brukas alltfor ofta 

 och kan aldrig anses for en ara. 



Ji) Genus namn efter personer hafva varit myc- 

 ket brukade i botaniken och arc der atminstone ej 



