12 



Etl nastan lika maikbart foihallande fiunes mel- 

 lan djurarternes sloriek och storleken af de slallcn 

 som de bebo, sa att de storre aiterna lefva i haf- 

 vet, pci kontinenterna och de stora Game; men de 

 niindre, niolsvarande arterna af samma slagien eller 

 familjer lel'va i de sma valtnen, pa de sma oarne 

 o. s. V. Forf. anforer alt arterne tyckas t. o. m. 

 ratta sig efter storleken af kontinenterne; t. ex. att 

 Asiens elefant ar storre an Afrikasj att af Amerikas 

 bada skilda konlinenter bar den sydliga, som ar 

 mindre, oaktadt sitt tropiska lage, ej sa stora dagg- 

 djur som den noi-dligaj denna bar dem ej sa stora 

 som gamla kontinenten, ocb Australiska fastlandet, som 

 ar det minsta af alia, bar ej nagot enda sa stort djiir 

 som de storre i Sydamerika. Hit borer afven den 

 ganska rigtiga uppgiften, att norra bemispherens djur 

 aro nasrot storre an de som tillbora den sodra. 



De arter som lefva pa berg aro oftast, eburu 

 ej all! id, mindre an motsvarande som lefva i lag- 

 landet. 



De fiesta slagten eller familjer bafva sina stor- 

 sta arter i de varma klimaterne ocb aftaga i storiek 

 mot de kalla; men en del visa molsatsen, ocb bafva 

 de storsta i kalla, de minsta i varma zonen (t. ex. 

 bund, bjorn ocb Mustela-formerne); men inga dagg- 

 djursformer finnas, som aro storst i de tempererade 

 luftstrecken ocb aftaga bade at norr ocb soder. 



Dessa regler, som nastan utan undantag galla 

 for daggdjuren, forlora allt mera af sin giltigbet ju 

 langre nedat djiirserien man vill anvanda dem, men 

 de blifva dock alltid i allmanbet rigtige. Ju mera 

 naturlig ocb afsluten en grupp (klass, ordo, genus 

 etc.) ar, desto mera galla de anforda reglerna, [t. 

 ex. bland faglar ocb insekter]; men de s. k. ofver- 

 gangsformerne visa belydliga undantag fran dem, och 

 aldra minst galla de for de lagre djur som vaxa 



