stort. "Forufseende den oandliga nytla dossa djur 

 skulle tillskynda slagtet, liafva de forsla menniskorna 

 ej Irottnat vid de i borjan svara forsoken att iam- 

 ja dem . 



Hunden anses sasom harstammande fr^n Schakal 

 och Varg, iVan hvllka den ej visar nagra rnarkliga 

 formskillnador. Den ar social och till en betydlig 

 del vaxtatande. Dess tamjande forklaras af Schakaler- 

 nes benagenhel aft samlas kring menniskors boningar 

 och talrika forekommande just i de lander, der men- 

 niskan efter all aniedning forst uppstatt. 



Med afseende p^ studiiim af husdjurens variete- 

 ter, antager forf. orsaken till dess ringa framgang 

 hafva varit, alt dessa djurs variation stridde mot ett 

 hos alia Zoologer inrotadt begrepp om oforanderliga 

 arter ("especes fixes"). Vi anmarka harvid att namde 

 begrepp ingalunda synes oss hafva varit sa beslamdt 

 antaget, att det skulle hafva forhindrat forskningen, 

 och att man atminstone i ett arhundrade stridt om 

 fragan, huruvida hushunden vore af en eller af flere 

 arter, samt att de mangfaldiga racerna af menniskor 

 allmannast varit hanforde till en enda, hogst variabel 

 art. Ett annat hinder synes oss hafva verkat langt 

 magtigare, nemligen att laran om de vilda djuren 

 varit alllfor litet utbildad i anseende till dessas form, Ve 

 variation, arter, geografiska utbredning o. s. v. Om '"^ 

 man ville studera hunden eller oxen i tarna tillstan- -'^ 

 det var det nodvandigt, att forst kanna de vilda 

 hund- och oxarternaj ty forr kunde man ej gora 

 sig nagon pS skal grundad forestallning om de tama 

 racemes harkomst och inbordes forhallande. Men det 

 ar forst under de sednare aren som denna kannedora 

 blifvit sa utbildad, att man borjat inse, att en verk- 

 ligen betydlig del af de vilda arlerna vore sakert 

 kande, och att rigtiga skillnader i deras form vore 

 uppgifnej och det iir forst nu som man borjar er- 



