5 



fortjonslcr. Oct visas nil LiNXos plan fur velenska- 

 pon iinnu cj pa langi nar ar ulford och alt ofla de 

 biillre systemaJiska frains(alliunii;ar, som nu framhada 

 sasom nya, redan iiro griindade i bans skrifler. 



Femtc kapillet afhandlar CuviRRS klassiiikalio- 

 ncrj del sjette, Gothes Zoologiska atbeten, och del 

 sjiinde Tfjwtologikns historia, bvaruli forf. med slor- 

 sla modesli forbigar den utmaikia andel ban sjelf 

 haft i utbildandet af denna del af pbysiologien, ge- 

 nom den syslematiska framslallning han gjort af dju- 

 riska missbildningarne. — (For att fullborda registret 

 ofver Is. Groithoys arbele kan bar niimnas, all an- 

 dra delen innefattar forst en afhandling dfver hus- 

 djuren^ derefter en om variationerne i sloriek bos 

 djur och menniskor, och en om Geografiska Zoolo- 

 gien, till bvilka alia vi snarl alerkomma. Slulligen 

 en om de kannelecken som blifvit begagnade i Or- 

 nithologien, och en om fogelbonor som anlaga han- 

 nens fargor, om hvilka vi komma att tala under ka- 

 pillet Ornithologi). 



I sammanhang med forutnamde arbele kunna vi 

 bar anfora en annan, kort och nail framslallning af 

 Zoologiens epoker och nuvarande lillsland, bvilken 

 dock utkommit efter den lid som bar afhandlas; nem- 

 ligen J. V. der Hoevens Oratio de aucta el emen- 

 dala Zoologia post Linnjei lempora (Broch. in 8:vo 

 Lugd. Balav. 1843). Den skildrar i korla drag, med 

 myoken sanning, de personers verksamhet och enskilla 

 lefnadsforhallanden, som representera epokerne, samt 

 velenskapens riyaste ulbildning i kannedomen om de 

 forntida, nu utdoda djuren, om den finare analomien 

 och om de minsla djuren, utvidgningen i artkanne- 

 dom ofverhufvud och lorbattringarne i den syslema- 

 tiska uppstallningen. Med intresse lasa vi bans jem- 

 forelse, mellan Buffon och LiNNe, som, fodde sam- 

 ma 3r, 1707, och efterlcmnandc ell nara lika slort 



