140 



Siockholm 1842. Pa forra slallet crhalla vi en be- 

 skrlftiing pa sv^rigfieterna alt studera hvalarna, sanit 

 uppgift pa det som forelradesvis bor efterses da tillfalle 

 dertill erbjiidcr sig, nemligen: slorleken, fargen, 

 framfotternes langd och farg, stjerlens form, ryggfe- 

 nans liige och form; — vidare temperaliir, blasning, 

 lorelscr och dykningcns langvarighet. Framfor allt 

 biir man aldrig forsumma alt taga foster af hvalar. 

 — Vidare lemnas en kort ofversigt af hvad man 

 kanner om dessa djurs hisloria. — Vattensprulningen 

 anses har s^som alldeles vederlagd och skiilen anfo- 

 ras. Kroppsvarmen uppgifves till 42 a 44° C, men 

 Forf. uppmanar en hvar att skaffa ylterligare upp- 

 gifter harofver saval som ofver alll, som rorer dessa 

 miirkvardiga och annu fciga kanda djur. Andedrag- 

 ten ar ganska langsam, da de blott andas hvarje 

 gang de uppskjuta ofver vattnet, hvilket ej kan ske 

 oftare an nagra fa ganger i minulcn; men hjerlals 

 slag aro sa mycket hastigare. Vid ett enda tillfalle 

 da Forf. kunnat iakttaga delta, raknades 136 slag i 

 minuten. Pulsens haslighet tyckes saledes ralta sig 

 efter varmegraden och ej efter andedragtens haslig- 

 het. — E. anmarker, ait Hvalarne, som iiro de enda 

 varmblodiga, alldeles nakna hafsdjur, masle vara gan- 

 ska slora for alt kunna bibehalla varmen i det tam~ 

 ligen starkt varmeledande vattnet 5 "elt daggdjur af 

 en rattas storlek skulle snart afkylas och do, dess 

 formaga att utveckia varme matte vara sa stark som 

 heist". (Se Forhandl. Kopenh. pag. 83). — Vid 

 samma tillfalle forevisades tandrudimenterne hos fos- 

 tret af Balaenoptera (Forhandl. p. 271). 



Vid motet i Stockholm 1842 hade E. ansenli- 

 gen okat sina material ier till dessa djiirs hisloria. 

 Efter en ganska underhallande beskrifning pa arbe- 

 let med en strandad hval ofvergar E. till besvaranr 

 det af fragan, hiirii miinga de ailcr af Bcdcena och 



