263 



uch Hi:izii aflumdlin^- i Vet. Ac. Handl. 1836, tier tie 

 I'ulisliJndigt beskrilVas). Dessa ror iiro finare an blod- 

 kulorna, och (illSta ingen blodcirculation. De ulgd 

 alitid vertikalt mot (andbenlamellens inre yta, och 

 saledes riitt inat fran tandcns cavitet. Utanpci tand- 

 benet ligger ofta, men ej alltid, emalj, som bar 

 enklare, nastan cristallinsk textur, med an finare, 

 enkia, parallela ror, och utanpa denna finnes un- 

 derstundom Cement, som bar kalkcelluler liksom de 

 egentliga benen, men blott finare, saml derifran ut- 

 gaende ytterst fina ror, som anastomosera med emal- 

 jens och tandbenets finaste ror. Inuti caviteten lig- 

 ger den matrix som afsondrar tanden, Fyra grada- 

 tioner af tandernes inre struktur antagas. 

 1:0 Den enklaste formen ar den vanliga, da tandbe- 

 net ligger slatt pa eller omkring sin matrix, och 

 bildar en ihalig con. 

 2:0 (dents a dentine plissee) veckade tander, da tand- 

 conen ar veckad, sa att den far intryckta rander 

 fran spetsen mot basis. Tandroren utga dock som 

 vanligt, vertikalt mot lamellens inre yta, men f^ 

 genom vecken alia mojliga rigtningar i tanden. 

 Denna form finnes hos en del benfiskar, t. ex. de 

 Saiiroida, samt hos nagra fa utdoda, stora odle- 

 slagten. 

 3:0 (d. a dentine a canaux paralleles) da vecken bli 

 latare och uppfylla inre caviteten, men hvarje veck 

 inuti sig bar en langsgaende canal, som ar enda 

 lemningen af tandcaviteten. Hvarje veck liknar sa- 

 ledes ett ror, fran hvars cavitet dentinroren di- 

 vergera. Dessa ror isolera sig sa att tanden sy- 

 ncs sammansatt af smala, skilda ror, mellan hvilka 

 cement ligger. Sadane aro vanligen triibbiga mo- 

 lartander hos brosk-fiskarne, och dessutom tander- 

 ne hos Orycleropus bland daggdjuren. 



