297 



och Equus; men liarvid bor anm.s, att i en sednare 

 afhanclllng (af 1841) sager L. att tlct djur som lian 

 anselt for en Hyaena, ej ar af delta slagte, utan af 

 ett narslagtadt, nu utdodt, som han kallar Smilo- 

 don. Det ar ej heller sannolikt att Lunds Antilope 

 varit narslagtad med Antiloperne i gamla continen- 

 ten. Forut, sid. 132, finnes den formodan framstalld, 

 att det kunnat vara en art af Ovis. I Sydamerika 

 finnas blott fa nu lefvande daggdjursslagten afhvilka 

 ej fossila arter blifvit funne, t. ex. Sciurus som 

 sallan torde fangas af de djur, hvllka dragit benen 

 in uti hcilorna. L. har aldrig der funnit ben af den 

 nu allmanna Sc. yestuans. Det drojde afven lange 

 innan han funnit ben af Chiroptera, men enligt un- 

 derrattelserne af 1841 hade han traffat 7 fossila ar* 

 ter af denna ordo. 



L. tror att de Sydamerikanska forndjurens un- 

 dergang sammantraffar med rullslensperioden i gamla 

 verlden. Han anser forntiden hafva haft varmare 

 climat an var tid; pa samma lokal lefde da bade 

 Here och storre djur: afven det tropiska climatet vi- 

 sade storre rikedom. 



Det ser ut som om det djur, hvilket under 

 forntiden drog mindre djur in uti halorna, varit en 

 storre dagroffogel. Den har nemligen dit inslapat 

 Tatous som aro alltfur stora for perlugglan, hvilken 

 nu ar den verksamma, samt amlibier, som blott aro 

 framme om dagen. 



Foljande ar ett sammandrag af den sista bland 

 de artforteckningar af Lund, som vi nu hafva att re- 

 ferera. Den ar daterad Januari 1841 och finnes i 

 Danske Vid. Selsk. Afh. 1842. De deri anforde nu 

 lefvande artcrne aro allenast de, som L. lart kan- 

 na i samma del af Brasilien, hvarest han funnit de 

 utdoda. 



