med kali ocli saltsyraj som lit foil till be- 

 Iraftelse af fdrhallandet 2:3, och som, d& 

 halten af saltsyra bestarnmes med salpe- 

 tersyradt silfver, maste gifva sa stora olik- 

 heter i a t si age t, for hvarje rhua olikhet i 

 oxidens syrhalt, att resultalet kunde blifva 

 palitligt, ~— Jag har vidare undersdkt de 

 forhallanden i hvilka uranoxiden forenas 

 nied saltbaser och funnit, att deti vanli- 

 gast haller dubbelt sa mycket syre, som 

 den basis hvarmed dea Hr fdrenad, men att 

 ocksa andra forhallanden intrafFa > der den 

 bailer 3 och 6 ganger sa mycket. Till 

 svafvel bar uran en ganska svag frandskap. 

 Indrypes en losning af hydrothyon*ammo- 

 niak i ett uransalt, sa far man en svart 

 fiillning, som under tvattning och torrk*. 

 ning ingen synbar forandring undergar, 

 men bvarur saltsyra > utan all gasntveck- 

 ling, i digestion upploser uranoxidul 

 och lemnar svafvel. — Annu vat ar svaf- 

 velbunden uran loslig med mdrkbrun 

 farg i ofverskjutande bydrothyon-ammo- 

 niak. •— » Om i en blandning af uranoxidhy- 

 drat och vatten inledes en strom af svaf- 

 velbunden vatgas, under det att blandnin- 

 gen vSl omskakas> sa blir oxiden slutligen 

 djupt brandgul, ocb derifran mer och mer 

 mork, samt slutligan svart* Upphor man 

 med gasens inledning da massan ar dju- 

 past brandgul, och upptager den pa filt- 

 rum och torrkar, sa far man ett vackert 

 brandgult pulver, som ar ett oxysulfure- 

 turn af uran, och som, da det behandlas 

 med saltsyra, upploses med utveckling af 

 litet svafvelbundet vate. 



K.*V. A, Jrsb. i8u3. 9 



