seljordens afskiljande: en 3 (Jul)bcl quan- 

 titet at' den starkare basens fluat kan ei- 

 hallas. I de chemiska Tabellerna har jag 

 redan s& framstallt dessa foreningars sam- 

 mansattniug, eh urn de aldre forsok, hvar* 

 pa de der gifna Cormier grundades, icke 

 hade pa langt liar den tillforlitlighet och 

 utforlighet, som de jag sederrnera anstallt. 

 Den flusspatssyrade kiseljorden ger med ka- 

 li , natron och lithion svarlosta dubbel- 

 Salter, som smaka likt cremor tar tart, 

 smalta i eld, komma i kokning och af- 

 gifva mer eller mindre fullkomligt sin 

 flusspatssyrade kiseJjord. De h&Ua intet vat- 

 ten. Med amoniak fas ett lattlost kristal- 

 liserande salt. Med baryt ett ganska svar- 

 lost. Med strontianjord, kalkjord och 

 ytterjord kristailiserande Salter, som dock 

 behofva ofverskott pa syra for att upplo- 

 sas. Med alia andra baser, med hvilka 

 jag forenat den, ger den ldsliga , och med 

 de fiesta kristailiserande, Salter, som losas 

 i vatten ntan syra i ofverskott. De kun- 

 na naturligtvis icke bar sarskildt beskrif- 

 vas. Om flusspatssyradt kiselkali eller ki- 

 selnatron upphettas i ett glasror med ka- 

 lium, sa uppkommer en svag detonation 

 och massan blir morkbrun, alldeles lik 

 den Thenaud och Gay-Lussac erhollo, da 

 kalium upphettades i gasformfg flusspatssy- 

 rad kiseljord. Uttages denna bruna mas- 

 sa, sa forandras den icke i luften ; lagges 

 den i vatten sa" uppkommer i borjan en 

 haftig frasning, som snart upphor. Vat- 

 skan blir alkalisk och ett brunt pulver 

 blir olost, som icke mer forandras i vat- 



