38 



blott pa denna. Afven mjukare kroppar 

 blifva electriska, t. ex. kork, cautschuck, 

 farska pomeransskal, till och med sega li- 

 quida t. ex. terpentin, inspisserad ofver 

 elden. Ju hastigare atskiljandet efter 

 tryckningen gar for sig, ju starkare blir 

 electriciteten, liksom om den genom lang- 

 samhet finge tid att till storre delea ater- 

 taga sin jemnvigt. Yltre omslandigheter, 

 sardeles varmet, modifiera detta betyd- 

 ligt. Skifvor af samma kropp, i samma 

 tillstand, t. ex. af kork, skuren med en 

 skarp knif, blifva af tryckningen icke ele- 

 ctriska , men om den ena uppvarmes, sa 

 blifva de det starkt. Vata tillintetgor 

 dessa phenomen alldeles. Pa kroppar med 

 polerade ytor behaller sig electriciteten 

 efter Atskiljandet langre. Gor man pa ett 

 glimmeblad en liten klyfning och faster 

 de atskiljda bladen vid handtag af lack, 

 samt sedan fattar lacket och hastigt rifver 

 bladet i tu, sa blir i morkret separa- 

 tions-linien lysande och hvardera bladet 

 ar electriskt med motsatta electriciteter. 

 Detta intraffar lika med andra kristallise- 

 rade mineralier, som pa samma satt kun- 

 na behandlas t. ex. gips, kalk, m. fl. iif- 

 vensa med ett pa lika vis behandladt 

 spelkort. Becquerel harleder dessa ele- 

 ctriska phenomen frail en verkan af cohe- 

 sion, lik den som af sammantryckning 

 utofvas, och han formodar att phenome- 

 nets intensitet maste forhalla sig sasorn 

 graden af cohesion. Det ljus som upp- 

 kommer da bitar af socker, blende, kisel- 

 stenar o. fl. stotas eller rifyas emot 



