426 



bemodandet alt svalja, emedan tranpeun 

 oppnas och jemvigten emellan den hire 

 och yttre luften aterstalles. Wollaston 

 har funnit silt ora vid sadana forsok vara 

 kansloiost for alia toner under det stora F. 

 Sl&r man t. ex. med fingret p& ett bord, 

 sa ger detta en djup och daf ton; slar 

 man med nageln sa ljuder tillika en ho- 

 gre ton, som uppkommer genom hastiga- 

 re vibrationer omkring den pastdtta punk- 

 ten. Ar nu ortrumman pa ofvannamnde 

 satt tomd , sa fdrnimmer drat endast den- 

 na hogre., men ej den fran hela bordct 

 ljudande grofre tonen. Likaledes markes 

 da ej det djupa bullret af en vagn , men 

 val skramlet af en lank eller dylikt. I 

 en Concert ga, vid en sSdan tilifallighet, 

 de grofre tonerna forlorade, men de fina 

 boras tydligare an vanligt. 



Ett normalt ora synes i vanligt till— 

 stand ej ega nagon skarp grans for for- 

 magan att bestamdt urskilja djupare toner. 

 Lyssnar man pa vibralionerna medan de 

 smaningom blifva allt langsammare, sa\ 

 kan man ej vara ratt saker vid hvilken 

 ton formagan att gora musikaliskt intryck 

 uppbdr; ett sundt ora marker likval en 

 vibration anda till dess den dfvergar till 

 blott darrning. 



I afseende pa* den hdgre skalan 

 markes deremot i formagan att fdrnim- 

 ma mycket fina toner en ofverraskan- 

 de olikhet hos personer, som i ofrigt bo- 

 ra fullkomligen val, hvilket genom iorsok 

 med mycket sma och fma pipor kau ut- 

 ronas. Wollaston fann t. ex, en person , 



