6o4 



icke sliickas, men gaf ett cement, som 

 bastigt hSrdnade i vatten. D& vanlig 

 ka Iks ten tillika med stenkol och tradkol 

 lades hvarftals och brandes i en liten te- 

 gelugn, och den kalk, som nedfoll med 

 askan i askrummet, lades tillbaka i ug- 

 nen tillika med nya kol, och p& detta 

 satt fortfors i5 till ao timmar, erholls 

 likaledes en kalk, som ej lat slacka sig, 

 men gaf en i vatten hardnande massa. 

 Vicat har funnit att sattet att slacka kal* 

 ken har ett bestamdt inflytande pa mur- 

 brukets qvalitet. Han har forsdkt fol- 

 jande 3 slackningssatt : i. Slackning p& 

 vanligt vis, genom den nyss brSnda kal- 

 lens begjutning med en tillracklig qvan- 

 titet vatten. 3. Sankning i vatten i nagra 

 la secunder, hvarefter kalken upptages 

 innan den borjar falla sonder, och lem- 

 nas att slacka sig af det vatten som den 

 hunnit insuga; 3. Frivillig slackning, da 

 kalken smaningom far taga till sig fuk- 

 tighet utur luften och af sig sjelf falla 

 sonder. D& hydrater af kalk, erhallna 

 pa dessa tre satt, jemfordes med hvar- 

 andra , befanns att i allmanhet den slack- 

 ningsmethod , som bast fdrdelade kalken , 

 gaf det hardaste och mest sammanhan- 

 gande hydra t. Rena kalkarter blefvo 

 tienligast om de af sig sjelfva fa sonder- 

 falia; siimre genom sankning i vatten, 

 efter den a:dra slackningsmethoden , och 

 samst genom slackning pa vanligt satt. 

 For orena kalkarter var forh&llandet om- 

 vandt. I allmanhet: om uti en series 

 af kalkarter, uppstalldu eftcr deras ren- 



