6o8 



noga bedoma qvalitetcn af den kalk som? 

 man vill begagna, emedaa det annu ic- 

 kc lyekats att, af kalkens bestandsdelar 

 o£h deras relativa qvantiteter, med sa- 

 Icerhet bestamma hvilken grad af duglig- 

 hct kalken iiger. Den branda kalkcn in- 

 nelialler vanligtvis ej sS mycket fri kalk- 

 jord, som den, efter berakning fran den 

 obranda kalkstenens analys , borde inne- 

 halla; ty utom det att kolsyvan icke blir 

 fullkomligt utjagad i branningen * forenar 

 sig en portion kalkjord med de fraraman- 

 de bestandsdelarna. Man borde saledes 

 egentligen ratta sig efter den branda kal- 

 kens halt af ren oeh fri kalkjord, men 

 oaktadt de mindre kalkrika arterna van- 

 ligen aro de basta, stS dock dcras qvali- 

 teter ej i ett noga forhallande till den 

 fria kalkhalten. S& t. ex. innelialler kalk 

 fran Kinnekulle och frSn Halle- och Hun- 

 neberg, efter branning, nastan precist 

 samma qvantiteter fri kalkjord; likval gif- 

 ver den forre ett utmarkt godt murbruk* 

 dk deremot de sednare ej kunnat an vim- 

 das till murning i vatten. Khmekuljes. 

 talk ar, bade fore och efter branningen, 

 rikhaltigare an Ombergs, men gifver baU 

 tre murbruk an denne sednare. Tvertom 

 innelialler kalk fran Falhagen (vid Mota- 

 la), bade brand och obrand, en mycket 

 mindre qvantitet kalkjord, men a* till 

 murbruk vida battre. -— Kalkstenens fram-. 

 inanae bestandsdelar aro vanligen kisel- 

 jord, lerjord, jernoxid samt ofta afven 

 talkjord och manganoxid. Det a'r troligt 

 att de relativa qvantiterna af dessa amnen, 



tillika 



