Gog 



tillika med kalkhalten, kunna lemna ett 

 sakert kannetecken till kalkens storre el- 

 ler mindre duglighet, fas tan det hittills 

 ej velat lyckas att finna det. Kiseljorden 

 och lerjorden aro de egentiigen verksam- 

 ma bland dessa am nea; jern- och mangan- 

 oxiden samt talkjorden synas hafva, foga 

 inflytande pS kalkens duglighet. Det ar 

 dock sakert mindre rigtigfc att betrakta 

 dessa amnen sarskildt, da fragan ar om 

 d«Fas verkan pa murbruket, an sasom 

 Llandningar af chemiska foreningar, h vil- 

 la, vid kalkstenens danande, blifvit me- 

 chaniskt inblandade, men hvilkas natur nu 

 svSrligen kan utronas. Det eiula som, 

 for det narvarande, med visshet blifvit 

 utront, ar, att ju mera dessa frammande 

 amnen tillsammans liafva karakteren a fen 

 lera, desto tjenligare ar kalken till vat- 

 tenmurbruk. « — Da\ man endast vill skil- 

 ja en duglig kalkart fran en alldeles odug- 

 lig, kan man af kalkstenens yttre beskaf- 

 fenhet hamta temligen palitliga kanne- 

 marken. De fiesta flolagriga ofvergangs- 

 ialkstensarter, och i allmanhet all kalk- 

 sten som ar fargacl, tat och af matt brott, 

 hafva gifvit en till vattenmurbruk tjenlig 

 lalk. Kornigt eller krystalliniskt brott, af- 

 vensom hvit farg och nagon grad af genom- 

 skinlighet, hafva alltid utvisat en mer el- 

 ler mindre oduglig art. De kalkstens-ar- 

 ter, som ligga mellan Icr- eller alun- 

 skifFer och hafva nastan samnia fiirg som 

 skiffern, aro merendels de hasta; de mi 

 for 6'frigt bilda ordentliga hvai feller lore- 



K. r. A. Jrsl. i8ri. 3 9 



