93 



om v^ren, hvarefter insekten 5nyo lligger sina agg i 

 roderna. Stetl. Enf. Zeif. 184(5, p. 195. 



Reichenbach har bekantgjort en af honom och 

 Markel gemensamt gjord iakttagelse rorande lefnads- 

 saltet af slagtet Byrrhus , hvaraf inhemtas att dessa 

 arter aro vaxtafande. De funno nemligen pS de med 

 mossa bevaxta klipporna i Sachsiska Schweiz B, or- 

 natus kringkrypande. Vid upplosning i vatten af 

 donna insekts spillning befanns den besta af sma blad- 

 delar af Mnium punctatuni och cuspidafum. Afven 

 Byrrhus vm^ius finnes i mangd pa rnurar som aro 

 bevaxta med Barbula muralis. Ann. Entom. II. Ser. 

 11, p. LIX. 



Hister quadrimaculatus Fabr. angifves af Kie- 

 SENWETTER sasom en stor fiende till Aphodius-arterna, 

 hvilka den forfoljer och uppaler. Stett. Entom. Zeii. 

 1845, p. 227. 



MoTSCHOULSKY har uto:ifvlt en monoffrati ofver i THchop- 

 Ryssland forekommande Ptilier. Forf. anser dem med 

 Latridius, Salpingus, Clypeaster, Limnichus och Sca- 

 phidium bora bilda en egen familj Tenuicornia, hvars 

 karakterer skulle besfa deruti, att antennerna arc 

 langa och fina med 2:ne stora basal leder. Slagtet 

 Trichopteryx Kirby, Ptilium Schuppel, indelar forf. 

 i trenne genera nemligen 1. Ptilium, med flat, sil- 

 kesartadt harig kropp, baktill icke afsmalnande tho- 

 rax, och afhuggna, bakkroppen icke fullt betackande 

 skalvingar t. ex. Pt. atomarium De Geer, fasciculare 

 Herbst. m. fl.; 2. Trichopteryx med hvalfd, glan- 

 sande kropp, baktill tydligt afsmalnande thorax och 

 tillspetsade, hela bak-kroppen betackande skalvingar 

 t. ex. evanescens Marsh, punctata Gyll 3. Ptinella 

 ovingade, smala, med ganska trubbiga skalvingar, 

 som aro mycket kortare an bak-kroppen. Hos nSgra 

 (Pt. aptera^ olydliga ogon. Forf. begar ett misstag 

 da han pasfar att slagtet Trichopteryx blifvit bildadl 



