30 



lantlerna aro mera sammanhangande, finna vi afven 

 flera arters geografiska utbredning vara vida sturre. 

 Men afven har rader annu on betydlig skiJlnad 

 afven till genera emelJan den gamla och nya verl- 

 den, och dessutoin ar sjelfva sattet for den geogra- 

 fiska iitbredningen till en del olika. I gamla verl- 

 den, der i alhnanhet bergens riktning gar fran oster 

 till vaster, giiller afven samma regel for djurarter- 

 nas geografiska utbredning, likval icke i nagot di- 

 rect forhallande till breddgraderna utan mera efter 

 de sa kallade isothermiska lineerna eller kurverna. 

 Ifran denna regel Hnnas likval betydliga afvikelser. 

 I Amerika ar deremot den geografiska utbrednin- 

 gen i allmanhet mera riktad fran norr till soder, 

 hvilket afven ofverensstammer med bergens hufvud- 

 sakliga hojdstrackning i denna verldsdel, ty hogre 

 berg afskara alltid mer eller mindre enskilda arters 

 utbredning. Forst hogre mot norden, der icke al- 

 lenast bergen betydligt aftaga i hojd, utan afven 

 en ndera likformioj natur utbreder s\^ ofver den 

 gamla och nya verldens lander, hvilka dessutom 

 smaningom allt mera narma sig hvarandra och slut- 

 ligen endast aro atskilda genom ett smalare sund, 

 erbjuder afven de enskilda djurformernas utbred- 

 ninoj ett sardeles hoojt intresse. Hvad for de ofvan 

 anforda zonerna blifvit anfordt som undantag, upp- 

 trader har nastan som regel och det ar icke nagon 

 ting ovanligt, att aterfinna samma djur-art fran 

 Island, eller fran den vestliga delen af Europa, 

 Iran Skandinavien, Lappland och Finland, ofver 

 hela Sibirien, anda till Gronland, Canada och La- 

 brador. Storsta delen af de Coleopter-arter, som 

 fordom blifvit ansedda som egendomliga for Norra 

 Skandinavien och Lappland, ja till och med for 

 Finland, aro nu redan kanda, sasom forekommande 

 i sS-rskilda delar af Sibirien, till en del afven af 



I 



i 



