115 



PECORA. — Ofver hela denna cljurordriing har 

 Ref. lemnat en ofversigt, hvars borjan och belydligare 

 del blifvit inford i Vetensk. Ac:s Handl. 1844, 121, 

 deruti alia kiinda arter iipplagas. Dess hufvudsak- 

 liga foremal aro alt visa, att verkligen andra form- 

 skillnader finnas mellan arler, slagten ocli famiijer 

 a(" Pecora, an de som hora tillhornen, hvilka naslan 

 uleslulande blifvit begagnade vid dessa djurs classi- 

 ficering, hvarigenom det handt, alt man ej kunnal 

 beslamtna honor och ungar, som vanligen sakna liorn. 

 Vidare har en fuHkomlig upplosning blifvit gjord af 

 det stora, s. k. "slagtet" ArUilope, hvars bibehallande 

 ar elt markvardigt exempel pa vanans magi. Ar- 

 terna arc nu fordelade pa alia de ofriga familjerna. 

 Bland delar, hvaraf vigliga kannetecken hernias, aro 

 klofvarna, hvilkas flera olika former utredas, men 

 som ingalunda blifvil framstallde sasom de enda, eller 

 de vigligaste, hvilket elt par af de forfattare lyckas 

 tro, som behagat fasla uppmarksamhet pa denna upp- 

 sals. Tvartom ingar annu hornens nar- eller Iran- 

 varo, eller beskaffenhel , sasom en hufvudkarakler; 

 men icke i egenskap af ulbildade horn, hvilkel vore 

 alldeles falskt, utan i egenskap af hornrudiment. Pa 

 de arler som aga horn, afven blott hos hannarna, 

 finnes nemligen alltid, redan hos Embryo, ett tyd- 

 ligt rudiment derlill, som val offa alldeles oblite- 

 reras hos honorna, men stiillet ar iindock pa ett eller 

 annat salt utmarkt^ haren bilda vanligtvis der en 

 svag hvirfvel eller aro rigtade deremot o. s. v. Delta 

 hornrudiment ar dessutom harigt hos Hjorlarna men 

 hornarladl hos dem, som fa verkliga horn. En kort 

 berattelse derom finnes i Vet. Ac. Ofversigt 1845 p. 

 26. — Skand. Arch. I, 440. Harvid bor anmarkas, 

 alt genom ett Iryckfel (Vet. Ac. Ofv. p. 30 I in. 7 

 nedifr.) sagas Indiens hjortar hafva "korla", tagellika 

 hSr, dS meningen ar harda, tagellika hSr. Uli 



