41 



riska folk. Deras sprak aro sins emellan beslagtade, 

 men (ill sin grund skilde Iran Sanskrit. Dock inne- 

 halla de alia en stark inblandning af Sanskril-ord , 

 sasorn en foljd af den forr omtalade, genom talrika 

 inflyttade Braminer, i urgamla tider, hos dem in- 

 forda Brama-culten. De hufvudsakliga spraken i Decan 

 aro foljande: l:o Telinga (Telugu, Andhra), i ostra 

 delen af landet, 0. om Mahrallerne, fran Ganjam till 

 Pulicat (19 — 30° lat). 2:o Tamil (Tamul eller 

 Dravira) derifran till balfons sydspets; 3:o Carnataca 

 (eller Canadi) pa hoglandet och vestra kusteh s. om 

 Kisthnaj 4:o Malayala pa Malabar och 5:o Tulava norr 

 derifran [Obs. Denna upprakning gores p^ olika 

 stallen pa olika salt.] Dessa sprSk aga sinsemellan 

 den storsta likhet. Enropeerne plaga sammanfalta 

 dem under namnet malabariska. Pa Malabar traffar 

 man de aldra besynnerligaste samhalls-forfatlningar, 

 som dock bar maste forbigas. 



Uti Berglanderna pa Decan och uppat Hindostan 

 bo flera sma, vilda eller kringstrofvande, ra folkslag, 

 hvaraf en del, t. ex. Bhils i vesha Ghattesbergen, 

 synes vara Hinduer. Andra, och troligen de fiesta, 

 synas hora till landets ur-invanare. De hafva i all- 

 manhel ej Hinduernas alerhallsamhet , utan ala kott. 

 Mennisko-offer skola till och med annu brukas hos 

 Gonds i norra delen af Decan. 



Pa Ceylon bo, i norr Ta m uler, ofverflyltade fran 

 fastlandet; i soder Cingaleser. Ganska narslagtade 

 med dcssa sednare aro ett par bergsfolk i del inre 

 af landel , nemligen Candierna, som foga afvika, 

 och Waddahs, som aro i hog grad obildade. De 

 hafva icke, sasom de forufnamnde, antagit Buddhalaran, 

 utan sagas annu bibehalla den vida aldre pa Ceylon 

 inforda Biahmalaran. Dock sagas de vara jagare och 

 ata kott. Cini>halesernes forhallande till Indiens of- 



