49 



I Sibirien finnas dels (alrika miihamedanska Ta- 

 larer, som bo i stadeine, dels ra, hedniska folkslag, 

 s5som Barabinzerne vid Ob och kallorna af Ir- 

 tish; Baschkirerne, blandade med Os(jaker, som 

 aro af Finsk stam, vid Jaik, m. fl. 



Jakuterne kring Lena, till ishafvel, bo langt 

 skilde fran de ofrige, men aro ett verkligen Turkiskt 

 folk. Sprakel liknar de Kasanska Talarernes, men 

 med regulier forandring af vissa bokstafver samt nS- 

 gon obekant inblandning. De voro schamanska bed- 

 ningar, men tyckas dock hafva haft temligen utbildade 

 religiosa begrepp; nu aro de christne, och lefva af 

 boskapsskolsel. De kalla sig sjelfve Socha. Enligt 

 deras nog markvardiga egna sagor, skola de vara 

 komne fran Soder. 



Del har varit nagot Ivifvel underkastadt huru- 

 vida de tre slora hufvudstammarne: Turkar, Mongoler 

 och Tunguser verkligen voro af samma menniskorace, 

 emedan deras sprak aro temligen belydligt skilda. 

 Emellertid hafva nyare undersokningar visat, att dessa 

 spr^ks slagtskap ar sa stor , att inlet hinder moter 

 fran den sidan *). Dessa trenne folk aro deremot 

 till formen och hela utseende sa lika, all man ej 

 derpa kan bedomma huruvida en person tillhorerden 

 ena eller andra af dem. De aro hogst fiila och ul- 

 marka sig i synnerhet genom silt ansigle, hvilket, 

 genom de utslaende ossa zygomatica, ar ganska bredt , 

 plattadt och rhombiskt ; bade hakan och pannan af- 

 smalna nemligen starkl. Ogonen aro smala, sneda 

 och vidl atskilda; nasan plattad och bred; hufvudet 

 uppat bredt. Fargen vanligen smutsgul och haret 



) Ofvan anfdrda Ssigter om dessa folks och spraks sliigt- 

 skaper, y tirades redan af Abel-Remusat, och an be- 

 stamdare af Schott, uti Versuch iiber die Tatarischen 

 Sprachen, Berlin 1836. 



Jrsb, I Zool. 1843— 1844 af Sundevall. 4 



L 



