33 



sigt deraF, och alt dori inskjiita de af andra for- 

 fattare uppslallda nya sliigten. Burmeister ser i 

 formagan att rulla kroppea tillsamrnans , som ett 

 stort antal Trilobiter egt, medan andra tyckas hafva 

 saknat den, en karakter af forsta ordningen. Visst 

 ar del ocksa, att om vi af de sednares stiindiga fo- 

 rekoirimande i utstriickt stiillning med sakerhet kunna 

 sluta, att de verkligen ej haft denna foimaga, om vi 

 kunna ofvertyga oss, att yttre oinstandigheter icke 

 fororsakat denna markeliga olikhet, sasoni i ena 

 fallet en plotslig qvafning t. ex. genom en Irrespi- 

 rabel gasart^ som framkallat en krampaktig samrnan- 

 dragning till skydd for galarne, medan i det an- 

 dra djuren f^tt doende ligga • utbredd stallning sa 

 att deras leder genom npplosning smaningom skil- 

 des at, om, med ett ord , denna karakter ar sann, 

 sa ar den af ho^^sta viort. Vi kunna da derifran 

 sluta till en olikhet i de undre dehu^nes byggnad , 

 som gjorde denna fortnaga mindre behciflig — en 

 olikhet for hvilken likval ingen , iakttagelse hittills 

 lemnat nagot bevis. Att likv/U denna formaga ej 

 saknas hos alia de slaijten och a iter B. vill fran- 

 kanna densamma skola vi framdeles se, afvensom 

 det ar tydligt, alt denna karakter blir af ringa 

 varde i de fall da vi af ett djur kanna endast 

 hufvudet eller andra spridda delar. Bur^ieister bor- 

 jar saledes med 



I 



Trilobiter utan sammanrullningsf6rm3ga. 

 Pleurae parallelsidiga, dgon sm§ , kroppen svagt hvalfd, 

 langstrackt; i allmanhet kanner man af skalet blott dess 

 inre yta. 



I. Pleurae, raka, ej nedat bojda , sluta bakat i en mer 

 eller mindre utdragen spets, som afgSr i trubbig vinkel. 



Prof. Lovens Jrsb, 1843—1844. 3 



