2t 



pa vanligt afsland, och ett slags aitikulaliori tyc- 

 kes finnas i fiamre kanten af hvarje ring, pa det 

 sialic der flikens nedbojda del vldtager. Hestatndt 

 och tydligt ses en sadan arlikulation pa det stalle, 

 der den medlersta bagbojda delen sammanhanger 

 mod sidofliken. Der liar hvarje ring framtill och 

 ofvantill pa livarje sida en ledgrop, och baktill och 

 inunder en ledknapp, sasom tjdligast visar sig hos 

 arter af Phacops. Emmrich anmarker, atr alia ar- 

 ter, som ega formagan att rulla sig tillsammans, 

 hafva vanligen breda, rundade flikar och franire 

 randen af hvarje flik tunn och tillskiirpt, sa att 

 den nied latthet kan skjutas in under bakre randen 

 af den foregaende. Delta ar for flera slaglen ganska 

 karakteristiskt, men ej fullkomligt genonigaende, ty 

 Odonlopleura t. ex. och Phacops innehalla arter 

 nied och utan denna egenhet och deraf beroende 

 ruUningsformaga. Men alia arter af Calymene Brgn. 

 emend., Homalonotus, Asaphus Brgn. emend., Illai- 

 nus Dlm., ega denna formaga, alia af Ogygia, Pa- 

 radoxides, Conocephalus, PJlipsocephalus, Notlainia, 

 Brontes, sakna den, och hafva icke tillskarpta, mest 

 spetsiga flikar. — Sidoflikarne aro enligt BuRMEiSTER 

 inlet annat an utlopen fran thoraxringens skalbetack- 

 ning, och motsvara pa inlet vis insekternas epister- 

 non och epimeron, sasom Emmrich antagit i sin al- 

 dre skrift, de Trilobitis, och i den sednare, ofvan 

 anforda, der ban jemfcir dem med "pleurae hos de 

 lefvande arliculaterna," hvilket ar delsamma som 

 epimera. Denna af AuDOUlN framstallda analogi sy- 

 ncs ocksa ej sakna riktighet, oaktadt sidoflikarne ej 

 iiro fran ringen afskilda delar. De torde, atmin- 

 stone tills vidare, fa behalla namnet pleura?. 



Antalet af balens ringar ar af vigt for syste- 

 niatiken, men det ar svart alt beslamma huru 

 manga som tillkomma thorax, huru manga abdo- 



