23 



-— Storst tir abcloiniiialskdiden lios Asapluis, Tllfe- 

 mis, Ampyx, Triniicleiis, och aftar soni thoraxrin- 

 garnes antal stiger, hos Pliacops, Calymene, Para- 

 doxides, Conocephalus, Ellipsoceplialus och Olenus, 

 der den bestar af blott en eller tva lingar. Lik- 

 val finnes ej nagot visst antal ringar for thorax 

 och abdomen tillsamnians, ty hos Phacops t. ex. 

 har den forra aid rig mer an elfva ringar, den sed- 

 nare Iran nio till nitton. Trettio synes saledes vara 

 hogsla antalet, men hos manga ar det mycket mind re. 



Af Trilobiternas kroppsbyggnad kanna vi sale- 

 des for narvarande, med nagorlunda noggrannhet, 

 hela ofra sidan af skalet, dess indelning i hufvu- 

 det, med sammansatta ogon, thorax och abdomen, 

 och af undersidan, en munnen tillhorig del, somt 

 ytan af ringarnes sidoflikar och abdomen. Det blir 

 da fragan, alt med denna kunskap sliita oss till 

 det aterstaende och Trilobiternas torhallande till 

 nu lefvande leddjur, ty Latreilt.es formodan, att 

 de aro Mollusker ar langesedan glomd, och PoRT- 

 LOCKS, att de hafva nagon forvandtskap med Echi- 

 nodermerna (teste Trinucleo!) fortjenar att glommas 

 for forfattarcns i ofrigt stora fortjenster om deras 

 historia. Burmeister har pa ett iyckligt satt be- 

 handlat denna fraga. 



Redan en flygtig betraktelse visar, att Trilobi- 

 ternas hela bildning pa intet vis liknar den vi se 

 iitvecklad hos Insekterna, Arachniderna, Myriapo- 

 derna, eller hos Maskarne, och att Crustaceerna 

 aro bland nuverldens djur de, till hvilka de nar- 

 niast slula sig. Men dessa framstalla tva stora huf- 

 vudafdelningar. De hogre, med constant typus i 

 antenner, ogon, mundelar och rorelseorganer, visa 

 ett lika constant talforhallande i thorax, eller 2x5 

 = 10, d. V. s. andra multipeln af 5-talet, det hos 

 de hogre heteronoma leddjuren radande. De hafva 



