29 



yttersta af dessa lober var faslad en blasformig gale. 

 Af intrycken pa rhachis i abdomen ar det sannolikt, 

 alt afvcn denna del bos nagra varit forscdt med ex- 

 Iremiteter. Att alia benen voro lika konstruerade 

 synes antagligt hos de med sammanrullningsformaga 

 begafvade arter, der ringarne ocksa aro nara nog 

 lika bredaj hos Oleniderna och Campylopleuri sy- 

 nas de bakre smanirigom hafva blifvit mindre. 



Att Trilobiterna omsade bud iir otvifvelaktigl, 

 men att en del af exemplaren skulle barrora 

 fran exuvier, sasoni Wahlenberg en gang yttrade, 

 ar foga troligt. Vid biidomsningen remnar nemli- 

 gen skalet langs efter ryggen , ocb genom denna 

 oppnlng drager sig djuret ut ur den afkladda bu- 

 den, som likval endast bestar af epitbelialofverdra- 

 get, aldrig af sjelfva cutis. Petrilikatet kunde da 

 svarligen visa spar af skalet, men borde forete spar 

 efter oppningen langs efter ryggen, bvilket aldrig 

 ar fallet. 



Af analogien med Pbyllopoderna ar det san- 

 nolikt, att fifven Trilobiternas utveckling forsiggick 

 genom metamorphoser, ocb Burmeister framstaller 

 den bypotbes, att de gatlika forsteningar man kal- 

 lat Agnostus eller Battus aro uogar i de forsta sta- 

 dierna. Han urskiljer af dessa tva arter, ocb inom 

 hvarje af dessa tva former eller aldrar, ocb soker 

 visa buru deras organisation motsvarar, den ena 

 Olenus scaraboeoides , den andra O. gibbosus. Den 

 medlersta longitudinela uppbojningen ar glabella, 

 pa bvilken genom insnorning de sarskilta afdelnin- 

 garna sedan utbildas, den medlersta mindre upp- 

 bojningen ar den unga Trilobitens enda, enkla 

 oga, som sedan forsvinner, den bakre tvarvalken 

 ar artikulationsranden med forsta tborax-ringen, och 

 knolarne framfor densamma aro bakersta afdelnin- 

 gen af bela hufvudskolden. Emmrich anfor mot 



