79 



forf. iakttagit, att cellerna har, sasom i brosk, bil- 

 das I en intercellular substans, som forst skil- 

 jer dem, och att de vaxa och draga till sig kolsyrad 

 kalk, och dervid narma sig hvarandra tills de ge- 

 nom inbordes tryckning fa polygon form, och in- 

 tercellular-siibstancen forsvinner. — - b) Membranos 

 structur, en ytterst fin, structurlos, genomskinlig 

 hinna, som i hoijsta {j'^ad liknar Bowmans "Base- 

 ment membrane", hvilken enligt denne forf. bade 

 i slemhinnor och huden ligger nast under epithe- 

 lium, och hvilar pa en complex af areolar stru- 

 ctur af blodkarl, lymfatiska karl o. s. v. Af denna 

 likhet iir det troligt, att denna skalets hinna en 

 gang tillhorde manteln, och likt decidea uteri, 

 afklades vid hvarje ny afsattning af skalsubstans. 

 Slundom foreter denna hinna eti granulart utseen- 

 de, stundom celler, som an aro outbildade och 

 spridda, an fullstandiga, och da bilda elt fortsatt 

 lager pa hinnans yta. Forf. anser dessa celler vara 

 de verkliga agentia for skalets bildning, och att de 

 i sitt in re afsondra kolsyrad kalk ur djurets vat- 

 skor, men icke, sasom de prismatiska cellerna, fort- 

 vaxa for att bilda en structur, utan upplosas eller 

 brista, och uttomma pa den underliggande hinnan 

 sitt innehall, som salunda der bildar ett kalklager, 

 i hvilket man t. ex. hos Mya, Anatina, Thracia, 

 kan se marken efter denna utgjutning fran vissa 

 centra. Denna membranosa skalsubstans foreter 

 dessutom vissa egenheter, i det hinnan stundom ar 

 full med skrynklor, sasom hos Patella, eller ligger 

 i veck, hvilkas rander bilda mer eller mindre pa- 

 rallela lineer. Detta iir c) perlemor-structuren, 

 hvars iridescens beror pa vecken i membra nen, som 

 bibehaller densamma afven sedan kalken ar bort- 

 lost. Der dessa veck ligga mindre regelbundet, upp- 

 kommer en ofullkomlig perlemorglans, sadan som 



