81 



skalels inre yli\ l)il(lar en egen , regelbundet tegel- 

 L'lgd tekiiing. Skalet dv olta genome! raget af fina 

 lull, som ga Iran ena ytan till den andra, vanligen 

 nagot snedt. Denna egenhet sags hos alia kanda 

 lefvande, utoni T. (Atiypa) pslttacea, och bland 35 

 lossila arter hos 18 shita eller obelydllgt plicerade 

 (d. V. s. ej djupare an T. cap. serpentis), men sak- 

 nades hos 17 djupt plicerade. Orthis canalis och 

 hlaria aro ocksa perforerade, O. hemipronites och 

 resLipinata icke. Sa ocksa hos Spirifer, der MoRRis 

 tror sig ha anmaikt, att perforeiing finnes hos si- 

 luriska arter, men saknas hos bergkalkens. Atrypa 

 visar aldrig perforering ej eller Pentamerus Knigh- 

 tii. Lingula och Orbicula hafva en belt annan 

 structur. De aro sammansatta af hornlameller, 

 snedt genomborrade af Una ror, som nara skalets 

 kant ses ligga parallelt med dess yta. — "Placu- 

 nidai" halva perlemorstriictur utan prismatiskt cel- 

 lular byggnad, och med ror-structur i det yttersta 

 gula lagret hos Anomia. — Ostraceae: ofullkomlig 

 perlemorstriictur, med lager af prismatiska sneda 

 celler. — Pectinidoe: membranos structur, med 

 starka rugae, spridda celler, och stundom stark 

 rorbildning. — Margaritaceae: Perna, Malleus, Cre- 

 natula, Vulsella, Avicula , Pinna, Gervillia, Inoce- 

 ramus, Catillus visa stor likformighct, utat pris- 

 matisk cellular substans, inat perlemor. Att Pinna 

 ej hor till Mytili, sasom vanligen antages, finner 

 forf. iifven af djurets form. — Najadeae: perlemor 

 med elt tunnt lager af cellular structur under epi- 

 dermis. Unio och Anodonta aro alldeles lika. — 

 Etheria bar mycken cellular structur och invandigt 

 ofullkomlig perlemor. Derigenom skiljer sig delta 

 djur fran Cbama, som icke visar spar af cellular 

 byggnad. — Prismalisk cellular structur till hor ute- 

 Prof. Lovens Jvsb. 1843--1844. 6 



