net hojtlcrn.TS ballen iiro del. Harnf kunna vi gora 

 pa jo I'd hva I (Veil deii anvandning, att vi af den all- 

 uiaiHia nordiska habitus aC elt lagers forsteningar 

 cj kunna sluta till det kliniat under hvilket den 

 bildades om vi ej taga djupels inllytelse i berak- 

 ning.! — Men alia slag af sjobotten aro ej lika 

 rika pa djuriskt lif. Mudderbotten hyser hufvud- 

 sakligen mest raaskar och sandbotten nagra fa snac- 

 kor. Men afven en rik botten kan i tidens langd 

 blifva fattig och foriindras, sa att dess hittillsva- 

 raude invanare icke mera kunna trifvas der, men 

 val andra, sasom t. ex, bankar af Ostron eller Pe- 

 cten operc]Lilaris, som genom mangden af hopade 

 doda skal do ut och blifva hemvist for andra ar- 

 ter. Harigenom uppkommer ett slags "circulation," 

 soni oupphorligt fortgar pa hafsbottnen, och tyd- 

 liga spar deraf se vi i jordhvarfven, der forsteniii- 

 garna hogst sallan aro spridda, utan ordnade i la- 

 ger, ofver hvarandra, af olika tjocklek , en ftirete- 

 else, som ocksa maste blifva foljden af lagrets hoj- 

 ning eller sankniiig under dess bildning. — De 

 djur, som hafva den storsta bathymetriska utbred- 

 ning hafva ocksa vanligen en stor geogralisk eller 

 geologisk, eller beggedera. De medelhafstestacea, 

 som forekomnia bade lefvande och sasom tertiara 

 forsteningar, aro sadana som hafva formagan att 

 lefva i olika balten af djupet. De arter, som ge- 

 nomlefvat de olika epokerna inom kritformationen 

 aro de (a, som aro gemensamma for kritan i Eu- 

 ropa, Asien och America. D'Arghiac och Verneuil 

 hafva ocksa visat, i deras anmarkningar till MuR- 

 CHISONS och Sedgwicks arbete ofver Rhentrakten, 

 att de pala?ozoiska forsteningar, som forekomnia pa 

 de mest olika lokaler aro sadana som hafva den 

 storsta vertikala utbredning. — "Molluskerna kunna 

 under deras larvtillstand llytla , och forgas om de 



